Bobby Orr
![]() ![]() | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Biografia | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Naixement | 20 març 1948 ![]() Parry Sound (Canadà) ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Formació | O'Neill Collegiate and Vocational Institute (en) ![]() R S McLaughlin Collegiate and Vocational Institute (en) ![]() ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Alçada | 183 cm ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Pes | 91 kg ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Activitat | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Ocupació | jugador d'hoquei sobre gel, agent esportiu ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Nacionalitat esportiva | Canadà ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Esport | hoquei sobre gel ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Lliga | NHL ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Posició a l'equip | Defensor ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Dispar (dreta/esquerra) | tirador esquerrà ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Premis
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Lloc web | bobbyorr.com ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() ![]() |
Bobby Orr (Parry Sound, 20 de març de 1948) és un jugador professional d'hoquei sobre gel canadenc retirat, àmpliament reconegut com un dels més grans de tots els temps.[1] Orr va utilitzar la seva velocitat de patinatge sobre gel, puntuació i habilitats de joc per revolucionar la posició de defensa.[2] Va jugar a la National Hockey League (NHL) durant 12 temporades, les 10 primeres amb els Boston Bruins, seguida de dues amb els Chicago Black Hawks. Orr encara és l'únic defensa que ha guanyat el títol de lliga amb dos trofeus Art Ross. Té el rècord de més punts i assistències en una sola temporada d'un defensor. Orr va guanyar un rècord de vuit trofeus Norris consecutius com a millor defensa de la NHL i tres trofeus Hart consecutius com a jugador més valuós (MVP) de la lliga. Va ser inclòs al Saló de la Fama de l'hoquei el 1979 a 31 anys, el més jove en ser incorporat en aquell moment. El 2017, va ser nomenat per la National Hockey League com un dels "100 millors jugadors de la NHL" de la història.[3]
Va començar a l'hoquei organitzat a vuit anys. Primer va jugar com a davanter, però va passar a la defensa i es va animar a utilitzar les seves habilitats de patinatge per controlar el joc. El seu joc a la competició provincial d'Ontario va atraure l'atenció dels cercadors de joves promeses de la NHL quan tenia dotze anys. A catorze anys, Orr es va unir als Oshawa Generals, el segon equip d'hoquei júnior dels Bruins, i va ser una estrella durant tres de les seves quatre temporades.
El 1966 es va unir als Boston Bruins, un equip que no havia guanyat una Copa Stanley des del 1941 i que no s'havia classificat per als playoffs des del 1959. Amb Orr, els Bruins van guanyar la Copa Stanley dues vegades, el 1970 i el 1972, i van perdre a la final de 1974. En ambdues victòries, Orr va marcar el gol final i va ser nomenat MVP dels playoffs. En l'últim èxit de la seva carrera, va ser l'MVP del torneig internacional d'hoquei de la Copa del Canadà de 1976. El 1976, Orr va deixar Boston com a agent lliure per unir-se als Black Hawks, però les lesions repetides havien destruït efectivament el seu genoll esquerre i es va retirar el 1978 amb 30 anys.
El primer contracte professional d'Orr va ser un dels primers d'hoquei sobre gel professional negociat per un agent. El va convertir en el jugador més ben pagat de la història de la NHL com a debutant.[4] El seu segon contracte va ser el primer contracte que arribava al milió de dòlars a la NHL. No obstant això, després de la seva jubilació, Orr va saber que estava profundament endeutat i que va haver de vendre la major part del que tenia. Va trencar amb el seu agent Alan Eagleson i va demandar als Black Hawks per resoldre el seu contracte. Orr i la seva família van tornar a Boston, on va impulsar negocis per reconstruir les seves finances. Orr va ajudar a les investigacions que van conduir a les condemnes per frau i la inhabilitació d'Eagleson. També va donar suport a una demanda que va desafiar la NHL pel seu control del seu pla de pensions.
Després de la seva carrera d'hoquei, es va convertir en cercador de joves talents de diversos equips professionals. Va entrar al negoci d'agents de jugadors el 1996 i va ser el president de l'agència Orr Hockey Group, fins a la seva adquisició per part de Wasserman Media Group el 2018.[5] També ha impulsat obres benèfiques i ha fet anuncis de televisió. Des de 1996, ha entrenat un equip de jugadors d'hoquei júnior a l'esdeveniment anual CHL Top Prospects.
Reconeixements
El 1970 va rebre el premi Golden Plate de l'American Academy of Achievement.[6] El 1979 va ser investit com a oficial de l'Ordre del Canadà.[7] Dos edificis de la seva ciutat natal de Parry Sound porten el seu nom. El primer és el Bobby Orr Hall of Fame, on s'exhibeix la seva medalla de l'Ordre del Canadà juntament amb altres objectes. El segon és el Centre Comunitari Bobby Orr, una instal·lació d'entreteniment polivalent.[8] El 1995, Bobby Orr va ser inclòs al Saló de la Fama de l'Esport d'Ontario.[9] Ha estat honrat amb una estrella al Passeig de la Fama del Canadà a Toronto. El 2004, es va obrir una escola primària a South Oshawa que porta el nom d'Orr.[10] El 27 de novembre de 2008, els Generals d'Oshawa van retirar la samarreta número 2 d'Orr; aquest equip no havia fet servir el número des que Orr va ser transferit a la NHL el 1966. Orr va agrair a tots els que l'han ajudat durant els quatre anys que va jugar a Oshawa: "Vaig créixer molt a Oshawa entre els 14 i els 18 anys i estaré per sempre agraït a les persones que em van ajudar en aquell moment de la meva vida." [11] El febrer de 2010, Orr va ser un dels vuit portadors de la bandera olímpica a les cerimònies d'obertura dels Jocs Olímpics de Vancouver de 2010.[12]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1a/Olympic_flag_carried_into_BC_Place_at_2010_Winter_Olympics_opening_ceremony_%28cropped%29.jpg/220px-Olympic_flag_carried_into_BC_Place_at_2010_Winter_Olympics_opening_ceremony_%28cropped%29.jpg)
Una estàtua de bronze d'Orr es troba al costat del TD Garden de Boston, el pavelló de casa dels Bruins. Es va presentar el 10 de maig de 2010, el 40è aniversari de la primera victòria dels Bruins a la Copa Stanley amb Orr, i el representa immediatament després de marcar el gol de la victòria. La cerimònia d'inauguració va comptar amb la presència d'Orr i diversos dels seus antics companys d'equip. Va parlar de l'estàtua a la cerimònia: "Aquest moment específic que celebrem amb aquesta estàtua és una cosa que tots nosaltres ara podrem recordar amb nostàlgia, amb afecte, cada vegada que entrem al Boston Garden. A tots vosaltres, moltes gràcies de tot cor. Estic honrat. Nois, gràcies."[13] El 2012, va rebre la medalla del jubileu de diamant de la reina Isabel II.[14]
Referències
- ↑ , 18-07-2003 [Consulta: 16 març 2021].
- ↑ Dryden, 1998, p. 26–32.
- ↑ «100 Greatest NHL Players». NHL.com, 27-01-2017. [Consulta: 27 gener 2017].
- ↑ Price, 2009, p. 3.
- ↑ Powers, Scott. «Wasserman acquires Acme, adds to growing hockey agency division» (en anglès). The Athletic, 29-06-2020. Arxivat de l'original el 23 octubre 2021. [Consulta: 23 octubre 2021].
- ↑ «Golden Plate Awardees of the American Academy of Achievement». www.achievement.org. American Academy of Achievement.
- ↑ Canadian Press «Order of Canada Presented to 62». , 25-10-1979.
- ↑ «Bobby Orr Hall of Fame website». [Consulta: 13 juliol 2009].
- ↑ «Bobby Orr». oshof.ca. Ontario Sports Hall of Fame. Arxivat de l'original el 29 desembre 2014. [Consulta: 23 setembre 2014].
- ↑ «Bobby Orr Public School». Arxivat de l'original el 16 abril 2015. [Consulta: 5 abril 2014].
- ↑ «Generals Retire Orr's no. 2». , 28-11-2008.
- ↑ «Marsh winners carry the flame». , 14-02-2010.
- ↑ «Statue of Bruins legend Orr unveiled». ESPN, 11-05-2010. [Consulta: 26 octubre 2010].
- ↑ «Diamond Jubilee Gala toasts exceptional Canadians». , 18-06-2012 [Consulta: 19 juny 2012].