Georg Faber
Biografia | |
---|---|
Naixement | 5 abril 1877 ![]() Kaiserslautern (Alemanya) ![]() |
Mort | 7 març 1966 ![]() Múnic (Alemanya) ![]() |
Sepultura | Waldfriedhof de Munic, 28-1-107 48° 06′ 10″ N, 11° 29′ 37″ E / 48.1028°N,11.4936°E / 48.1028; 11.4936 ![]() |
Formació | Universitat de Múnic ![]() |
Tesi acadèmica | Über Reihenentwickelungen analytischer Funktionen ![]() ![]() |
Director de tesi | Alfred Pringsheim ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Matemàtiques ![]() |
Lloc de treball | Tübingen Múnic ![]() |
Ocupació | matemàtic, professor d'universitat ![]() |
Ocupador | Universitat Tècnica de Múnic (1916–1946) Universitat d'Estrasburg (1914–1916) Universitat de Königsberg (1912–1914) Universitat Tècnica de Stuttgart (1910–1912) Universitat de Tübingen (1909–1910) Universitat de Würzburg (1905–1909) ![]() |
Membre de | Acadèmia Bavaresa de Ciències (1921–) ![]() |
Alumnes | Friedrich Nikol i Franz Fleischmann ![]() |
Obra | |
Obres destacables
| |
Estudiant doctoral | Otto Volk, Joseph Ehrenfried Hofmann, Kurt Freudenthal i Fritz Fleischmann ![]() |
Família | |
Cònjuge | Gertrud Klinger ![]() |
Pares | Karl Max Faber i Maria Hamm |
Premis
| |
![]() ![]() |
Georg Faber (Kaiserslautern, 5 d'abril de 1877 - Múnic, 7 de març de 1966) va ser un matemàtic alemany.
Vida i obra
Faber va estudiar matemàtiques i física a les universitats de Göttingen i Múnic, obtenint el doctorat en aquesta última el 1902. El 1905, va obtenir l'habilitació per la docència a la universitat de Würzburg. A continuació va estar treballant pocs cursos a diferents universitats (Tubinga, Stuttgart, Königsberg i Estrasburg), fins al 1916 en que va ser nomenat professor de la universitat Tècnica de Múnic, en la qual va romandre fins a la seva jubilació el 1946.[1]
En acabar la Segona Guerra Mundial (1945) va ser nomenat rector de la universitat per les forces aliades, i es va encarregar de restablir les classes el 1946.
Faber és recordat, sobre tot, pels polinomis que porten el seu nom (1903)[2] que, gràcies a la seva interessant estructura, han tingut nombroses aplicacions a diferents camps de les matemàtiques.[3] També és l'autor d'un teorema sobre la convergència de les seqüències de polinomis interposats (1914).[4]
Referències
- ↑ Körner, 2005, p. 483.
- ↑ Sète, 2013, p. 1.
- ↑ Curtiss, 1971, p. 577.
- ↑ Iske, 2018, p. 217.
Bibliografia
- Curtiss, J.H. «Faber Polynomials and the Faber Series» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 78, Num. 6, 1971, pàg. 577-596. DOI: 10.1080/00029890.1971.11992813. ISSN: 0002-9890.
- Iske, Armin. Approximation Theory and Algorithms for Data Analysis (en anglès). Springer, 2018. ISBN 978-3-030-05227-0.
- Körner, Hans-Michael (ed.). «Faber, Georg. Mathematiker.». A: Große Bayerische Biographische Enzyklopädie (en alemany). K.G. Saur, 2005, p. 483. ISBN 9783110973440.
- Pfluger, Albert «On a method of Georg Faber» (en anglès). Complex Variables, Theory and Application, Vol. 9, Num. 2-3, 1987, pàg. 251-261. DOI: 10.1080/17476938708814268. ISSN: 1747-6938.
- Sète, Olivier «Some properties of Faber-Walsh polynomials» (en anglès). arXiv, 2013, pàg. 1-23.
Enllaços externs
- O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Georg Faber» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
- Lense, Josef. «Prof. Dr. Georg Faber». Bayerische Akademie der Wissenschaften, 2019. [Consulta: 22 desembre 2019]. (alemany)