Hel·le
![]() | |
Tipus | divinitat marina de la mitologia grega ![]() |
---|---|
Dades | |
Gènere | femení ![]() |
Família | |
Parella | Posidó ![]() |
Mare | Nèfele ![]() |
Pare | Atamant ![]() |
Fills | Almops i Paeon (en) ![]() ![]() |
Germans | Frixos ![]() |
Altres | |
Part de | Phrixus and Helle (en) ![]() ![]() |
Segons la mitologia grega, Hel·le (en grec antic Έλλη) va ser una heroïna, filla d'Atamant, rei d'Orcomen, i de Nèfele.
Hel·le va fugir amb el seu germà Frixos sobre el moltó del velló d'or que havia de salvar-los de la mort i de l'odi de la seva madrastra Ino, i van marxar volant cap a la Còlquida.
Però, en passar pel damunt dels Dardanels, ella va caure al mar, que, en record seu, va prendre el nom d'Hel·lespont.[1] Una altra versió de la llegenda diu que Hel·le no va morir, sinó que en caure al mar va ser recollida per Posidó i la va salvar. El déu se'n va enamorar i la va fer mare de Pèon, Edó i Almops. Tucídides parla de les regions de Peònia, Edoea i Almòpia, a Macedònia, que haurien estat fundades per aquests herois.[2]
Referències
- ↑ Esmentat per Ovidi, a les Metamorfosis, 195 Ovidi Nasó, P.; Revisat i traduït per Adela M.ª Trepat i Anna M.ª de Saavedra. Les Metamorfosis, L. III. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1932.
- ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 237. ISBN 9788496061972.
Bibliografia
- Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 108. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Hel·le