José María Gamazo y Manglano
Nom original | (es) José María Gamazo ![]() | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Biografia | |||||||||||||
Naixement | 27 desembre 1929 ![]() Madrid ![]() | ||||||||||||
Mort | 10 setembre 2015 ![]() Madrid ![]() | ||||||||||||
![]() | |||||||||||||
9 de juny de 1973 – 3 de gener de 1974 | |||||||||||||
← Luis Carrero Blanco | |||||||||||||
Activitat | |||||||||||||
Lloc de treball | Madrid ![]() | ||||||||||||
Ocupació | polític ![]() | ||||||||||||
Partit | Falange Española Tradicionalista y de las JONS ![]() | ||||||||||||
Premis
| |||||||||||||
Llista
|
José María Gamazo y Manglano (Madrid, 27 de desembre de 1929 - 10 de setembre de 2015) fou un advocat i polític espanyol, que va ser ministre durant el Franquisme.
Biografia
És llicenciat en Dret i diplomat en Organització i Mètodes de l'Administració Pública Espanyola i de l'Administració de Personal de la International Corporation Administration dels Estats Units. Pertany al Cos Superior d'Administradors Civils de l'Estat, antic Cos Tècnic de l'Administració Civil de l'Estat i ha estat vocal del consell rector del Boletín Oficial del Estado.[2]
En 1964 va ser nomenat Director General de Serveis de la Presidència del Govern, despatxava diàriament amb Luis Carrero Blanco. El 1971 fou procurador en Corts per les Associacions de Llogaters.[3] Quan l'almirall va ser designat President, el va escollir per substituir-lo com a Ministre Subsecretari de la Presidència. Com a càrrec de la màxima confiança i proximitat de Carrero, va cessar el 3 de gener de 1974 i va ocupar la presidència de Minas de Almadén y Arrayanes durant uns anys.[4]
Referències
- ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
- ↑ José María Manglano al web de la Fundació Juan March
- ↑ Fitxa del Congrés dels diputats
- ↑ Los 13 ex ministros de Franco a los que quieren juzgar las víctimas argentinas a 20 Minutos, 21 d'abril de 2010
Càrrecs públics | ||
---|---|---|
Precedit per: Luis Carrero Blanco | Subsecretari de la Presidència![]() 1973-1974 | Succeït per: Antonio Carro Martínez |