Oskar Perron
![]() (1948) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 7 maig 1880 ![]() Frankenthal (Alemanya) ![]() |
Mort | 22 febrer 1975 ![]() Múnic (Alemanya) ![]() |
Sepultura | Haidhausen Friedhof, 4-6-41 48° 08′ 05″ N, 11° 36′ 15″ E / 48.13474°N,11.604147°E / 48.13474; 11.604147 Bogenhausener Friedhof 48° 08′ 52″ N, 11° 36′ 05″ E / 48.1478°N,11.6014°E / 48.1478; 11.6014 ![]() |
Formació | Universitat de Múnic ![]() |
Tesi acadèmica | Über die Drehung eines starren Körpers um seinen Schwerpunkt bei Wirkung äusserer Kräfte ![]() ![]() |
Director de tesi | Ferdinand von Lindemann ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Equació diferencial en derivades parcials, matemàtiques i àlgebra ![]() |
Lloc de treball | Múnic ![]() |
Ocupació | matemàtic, professor d'universitat ![]() |
Ocupador | Universitat de Múnic (1922–1960) Universitat de Heidelberg (1913–1922) Universitat de Tübingen (1910–1913) ![]() |
Membre de | Acadèmia Alemanya de Ciències Leopoldina Acadèmia de Ciències de Göttingen Acadèmia de Ciències i Humanitats de Heidelberg Acadèmia Bavaresa de Ciències Societat Alemanya de Matemàtics ![]() |
Carrera militar | |
Conflicte | Primera Guerra Mundial ![]() |
Obra | |
Obres destacables
| |
Estudiant doctoral | Georgi Bradistilov, Josef Heinhold, Ernst Peschl, Helmut Röhrl, Hermann Schmidt, Kurt Vogel, Ludwig Häusler (en) ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Família | |
Cònjuge | Hermione Perron ![]() |
Pare | Jakob Heinrich August Perron i Auguste Leinenweber |
Premis
| |
![]() ![]() |
Oskar Perron (Frankenthal, 7 de maig de 1880 - Múnic, 22 de febrer de 1975) va ser un matemàtic alemany.
Vida i Obra
El pare de Perron era un comerciant i banquer, descendent d'una família d'hugonots francesos emigrats a Alemanya en el segle xvii.[1] Va fer els seus estudis secundaris a Worms (uns deu quilòmetres al nord de la seva vila natal) i el 1898 va anar a la universitat de Múnic per estudiar matemàtiques, malgrat que el seu pare volia que continués amb el negoci familiar. Els següents semestres va estudiar a les universitats de Berlín, Tubinga i Göttingen. El professor que més el va influir va ser Alfred Pringsheim a Múnic.[2] Tot i així, per defensar la seva tesi doctoral el 1902 a Múnic va tenir com a tutor Ferdinand von Lindemann. El 1906 va obtenir l'habilitació per a la docència a la universitat de Múnic.[3]
Des de 1910 fins a 1914 va ser professor a la universitat de Tubinga i des de 1914 fins a 1922 a la de Heidelberg, excepte els anys entre 1915 i 1918 en els quals va estar mobilitzat per la Primera Guerra Mundial. El 1922 va ser nomenat per substituir el seu mestre, Pringsheim, en jubilar-se de la universitat de Múnic. Perron va ser professor d'aquesta universitat la resta de la seva vida acadèmica, fins que va ser nomenat emèrit el 1951 i va deixar definitivament la docència el 1960.[4] A Múnic va coincidir durant forces anys amb els professors Carathéodory i Tietze, en el que es va conéixer com el triumvirat matemàtic de Múnic.[5]
Perron va ser un dels pocs científics alemanys que, sense abandonar el seu país, es van mostrar obertament crítics amb el nazisme,[6] juntament amb els seus col·legues Carathéodory (grec) i Tietze (austríac).[7] Ja el 1934, quan era president de la Societat Alemanya de Matemàtics (DMV), va tenir un fort enfrontament amb Ludwig Bieberbach (el matemàtic més pro-nazi i secretari de la societat) en el meeting anual de la societat al balneari de Bad Pyrmont.[8]
Perron té més de 200 publicacions[9], moltes d'elles dedicades al estudi de les equacions diferencials ordinàries i parcials.[10] De especial rellevància és el seu llibre sobre els nombres irracionals, Irrationalzahlen, publicat el 1920 i revisat i reeditat per ell mateix quaranta anys més tard, el 1960, quan ja comptava amb vuitanta anys. També és recordat per la paradoxa que porta el seu nom i que il·lustra el perill d'assumir que la solució d'un problema d'aproximació existeix sempre:
Sigui el nombre natural més gran; però per a tot , el que contradiu la definició; per tant
És a dir el nombre natural més gran ha de ser ¡la unitat!
Referències
- ↑ Heinhold, 1988, p. 184-185.
- ↑ Frank, 1982, p. 282.
- ↑ Heinhold, 1988, p. 185.
- ↑ Frank, 1982, p. 283.
- ↑ Georgiadou, 2004, p. 187.
- ↑ Litten, 1994, p. 11.
- ↑ Georgiadou, 2004, p. 290.
- ↑ Segal, 2003, p. 278 i ss.
- ↑ Frank, 1982, p. 284-291.
- ↑ Agarwal i Sen, 2014, p. 352.
Bibliografia
- Agarwal, Ravi; Sen, Syamal. Creators of Mathematical and Computational Sciences (en anglès). Springer, 2014. ISBN 978-3-319-10869-8.
- Frank, Evelyn «Oskar Perron (1880–1975)» (en anglès). Journal of Number Theory, Vol. 14, Num. 3, 1982, pàg. 281-291. DOI: 10.1016/0022-314X(82)90063-4. ISSN: 0022-314X.
- Georgiadou, Maria. Constantin Carathéodory: Mathematics and Politics in Turbulent Times (en anglès). Springer, 2004. ISBN 3-540-20352-4.
- Heinhold, Josef «Oskar Perron» (en alemany). Jahresbericht der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 90, Num. 4, 1988, pàg. 184-199. ISSN: 0012-0456.
- Litten, Freddy «Oskar Perron Ein Beispiel für Zivilcourage im Dritten Reich» (en alemany). Mitteilungen der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 2, Num. 3, 1994, pàg. 11-12. DOI: 10.1515/dmvm-1994-0307. ISSN: 0947-4471.
- Segal, Sanford L. Mathematicians under the Nazis (en anglès). Princeton University Press, 2003. ISBN 0-691-00451-X.
- Siegmund-Schultze, Reinhard. Mathematicians fleeing from Nazi Germany (en anglès). Princeton University Press, 2009. ISBN 978-0-691-14041-4.
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Oskar Perron» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
- «Oskar Perron». Stadt Frankenthal (Pfalz). Arxivat de l'original el 2020-07-16. [Consulta: 19 març 2020]. (alemany)