Pinus strobus
![]() ![]() | |
Dades | |
---|---|
Font de | eastern white pine (en) ![]() ![]() |
Estat de conservació | |
![]() | |
Risc mínim | |
UICN | 42417 ![]() |
Taxonomia | |
Super-regne | Eukaryota |
Regne | Plantae |
Classe | Pinopsida |
Ordre | Pinales |
Família | Pinaceae |
Gènere | Pinus |
Espècie | Pinus strobus ![]() L., 1753 |
El pi blanc americà, pi strobus i pi de Weymouth[1] (Pinus strobus)[2] és una espècie de conífera de la família Pinaceae nadiua de l'est de l'Amèrica del Nord. Es troba des de l'illa de Terranova, passant per la regió dels Grans Llacs a Manitoba i Minnesota, i pel sud per la conca del Mississipi i els Apalatxes a Geòrgia i l'estat de Mississipi.[3][4]
Pels amerindis iroquesos és l'Arbre de la Pau [5] per George Weymouth que el va portar a Anglaterra el 1620.
Descripció
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/af/Pinus_strobus_needles3.jpg/220px-Pinus_strobus_needles3.jpg)
Com en tots els membres del subgènere Strobus, les fulles són en grups de 5 (rarament 3 o 4).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8d/Pinus_strobus_Cone.jpg/220px-Pinus_strobus_Cone.jpg)
La seva pinya és prima de 8 a 16 cm de llargada. Els pinyons fan de 4 a 5 mm de llargada i tenen una ala prima.
Poden viure 200 a 250 anys, alguns arriben als 400 o més.
Aquesta espècie de pi és la més alta de l'est de l'Amèrica del Nord, pot arribar als 70 m d'alt.[6] Però actualment els més alts fan entre 50 a 58 metres.[7]
Usos
- Pals, molt importants en l'època dels vaixells de fusta
- Fusta, actualment es cultiven en plantacions forestals. l'any 1620 el Capità George Weymouth els importà a Anglaterra i en va fer plantacions que fracassaren per les malalties de fongs.
- Medicinal, les seves fulles tenen cinc vegades més vitamina C que la llimona i se'n pot fer una bona infusió. El seu càmbium és comestible i és una font de resveratrol.
Referències
- ↑ [enllaç sense format] https://questionspuntualsdellengua.blogspot.com/2016/10/el-termcat-i-la-llengua-dus-real.html?m=1
- ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 31 maig 2023].
- ↑ Carey, Jennifer H. 1993. Pinus strobus. In: Fire Effects Information System, [Online]. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory (Producer). 2013, agost 12 consultat el 12 agost 2013
- ↑ USDA: Native distribution map for Pinus strobus, consultat el 1.13.2013
- ↑ Moore, Gerry; Kershner, Bruce; Craig Tufts; Daniel Mathews; Gil Nelson; Spellenberg, Richard; Thieret, John W.; Terry Purinton; Block, Andrew. National Wildlife Federation Field Guide to Trees of North America. Nova York: Sterling, 2008, p. 77. ISBN 1-4027-3875-7.
- ↑ Beck, D.E. «Height-Growth Patterns and Site Index of White Pine in the Southern Appalachians». Forest Science, 17, 2, 1971, pàg. 252–260.
- ↑ NTS—Native Tree Society
- Conifer Specialist Group (1998). Pinus strobus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).
- Pinetum.org: Cone photo from Arboretum de Villardebelle
- Eastern Native Tree Society - Boogerman Pine photo gallery[Enllaç no actiu]
- The Monday Garden: The Eastern White Pine Arxivat 2005-02-20 a Wayback Machine.
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- EFLORAS—Flora of North America: Pinus strobus treatment
- EFLORAS: P. strobus Distribution map
- Gymnosperm Database: Pinus strobus
- Pinus strobus — U.C. Photo gallery