Ľudmila Pajdušáková
RNDr. Ľudmila Pajdušáková, CSc. | |
---|---|
Narození | 29. června 1916 Radošovce |
Úmrtí | 6. října 1979 (ve věku 63 let) Vyšné Hágy |
Alma mater | Přírodovědecká fakulta Univerzity Komenského v Bratislavě |
Povolání | astronomka |
Zaměstnavatel | Astronomický ústav Slovenské akademie věd |
Ocenění | Nušlova cena (1946) |
Choť | Antonín Mrkos |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Ľudmila Pajdušáková (29. června 1916, Radošovce – 5. října 1979, Vyšné Hágy[1]) byla slovenská fyzička a astronomka, dlouholetá ředitelka Astronomického ústavu Slovenské akademie věd. Do mezinárodního povědomí se dostala jako objevitelka několika komet.
Životopis
Mládí a pomocná učitelka
Ľudmila Pajdušáková se narodila do rodiny obchodníka. V 16 letech ztratila oba rodiče, postarat se musela nejen o sebe, ale i o své tři mladší sourozence. Studovala na římskokatolickém Reálném gymnáziu v Kláštore pod Znievom a už tehdy se projevil její talent ke studiu matematiky a fyziky.[2] V letech 1935 –1936 pokračovala na soukromém učitelském ústavu a získala kvalifikaci pomocné učitelky. Vyučovala na lidové škole ve Vinosadech (1936–1937), v Slepčanech (1937–1939), na Měšťanské škole ve Štiavniku (1939 –1940), v Brvništi (1940–1942) a v Trenčianské Teplé (1942–1944).[3]
Vědecká pracovnice a ředitelka
Od 1. července 1944 začala pracovat na nové „Státní observatoři“ na Skalnatém plese, kde pracovala v letech 1944–1953, většinou vykonávala technické práce. Při zaměstnání studovala a v roku 1950 úspěšně ukončila studium astronomie na Přírodovědecké fakultě UK v Bratislavě. V letech 1953–1979 působila v Astronomickém ústavu SAV v Tatranské Lomnici. Od 16. srpna 1958 do 31. března 1979 zde působila ve funkci ředitelky. V roce 1966 získala vědeckou hodnost CSc.[3]
Zpočátku se věnovala fotografování meteorů a současně pátrala po kometách. Její zásluhou začala systematická práce při pozorování asteroidů na Skalnatém Plese. Jako vědecká pracovnice dosáhla největších úspěchů při studiu komet. V letech 1946–1953 objevila a spoluobjevila celkem pět nových komet, tři byly pojmenovány podle ní. Nejznámější je periodická kometa 45P/Honda-Mrkos-Pajdušáková.[3][4] Ľudmila Pajdušáková se systematicky věnovala pozorování meteorů, především rojových, a asteroidů, později i sluneční astronomii (studiu atmosféry Slunce, periodicity a variability sluneční činnosti). Její metodika pozorování zásadně přispěla k dalšímu rozvoji těchto oborů.[2] Sbírka jejích snímků v roce 1946, kdy dokázala s dostupnou technikou zachytit více než 11 000 meteorů na 10 000 snímcích byla druhá největší na světě, lepších výsledků dosahovala pouze Harvardova univerzita.[5]
Světový úspěch
Po druhé světové válce se, spolu s kolegy observatoře na Skalnatém Plese (Antonín Mrkos, Ľubor Kresák, Antonín Bečvář a Margita Vozárová-Kresáková), věnovala hledání nových komet. Jejich práce přinesla mimořádné výsledky. Ze 70 nových komet objevených v letech 1946–1959 na celém světe, připadlo 18 na observatoře na Skalnatém Plese a Lomnickém štítě. Mezinárodní ohlas jejich objevů byl výjimečný.[2] Na kongrese Mezinárodní astronomické unie v Římě v roce 1954 bylo Československo uznáno za „ velmoc komet“.
Aktivní doma i ve světě
Publikovala přibližně 20 vědeckých prací, desítky odborných prací a více než sto prací vědecko-popularizačního charakteru o astronomii, kosmonautice atd.
Při své práci a aktivitách se výrazně angažovala v mírovém a ženském hnutí. Byla členkou ÚV Socialistické akademie věd (1955–1960), v letech 1961–1963 byla členkou Světové rady míru, v letech 1962–1974 předsedkyní Slovenské astronomické společnosti při SAV. V roce 1967 byla zvolena členkou Mezinárodní astronomické unie, byla členkou Slovenského svazu žen (1964–1974) a členkou Komise pro záření a strukturu sluneční atmosféry (1967)[3]
Ocenění:
Nušlova cena (1946)
Řád práce (1956)
Československá cena míru (1971)
Keplerova medaile ČSAV (1973)
Koperníkova medaile ČSAV (1973)
Zlatá plaketa Slovenského svazu žen (1974)[3]
Osobní život
S astronomií spojila i svůj osobní život. Jejím prvním manželem byl český astronom Antonín Mrkos, který dlouhodobě pracoval na observatoři na Skalnatém plese. S ním se rozvedla. Ale Antonín Mrkos po své bývalé ženě, tři roky po její smrti, pojmenoval planetku 3636 Pajdusakova.
Posledních 16 let svého života prožila s Tiborem Hrčkem. S ním je také pochována na hřbitově v Tatranské Lomnici.[2]
V mnoha zdrojích je jako datum jejího úmrtí uveden 6. říjen 1979, podle úmrtního listu však zemřela 5. října 1979 v obci Vyšné Hágy.[6]
V den 100. výročí narození, 29. června 2016, v rodné obci Radošovce odhalili Ivan Hrček se synem Slávom (syn a vnuk Ľ. Pajdušákové ) pamětní desku.[7]
Reference
- ↑ Pamätná tabuľa k storočnici astronómky Ľudmily Pajdušákovej. www.sav.sk [online]. 2016-7-1 [cit. 2016-7-6]. Dostupné online.
- ↑ a b c d Ženy tří republik: Ľudmila Pajdušáková, špičková vědkyně, která zastínila i své mužské kolegy. Plus [online]. 2018-08-31 [cit. 2021-04-14]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e BARTOŠOVIČOVÁ, Marta. Ludmila-pajdusakova-prva-slovenska-astronomka [online]. https://vedanadosah.cvtisr.sk/ [cit. 2021-04-14]. Dostupné online.
- ↑ Abecedný zoznam [online]. Matematický ústav SAV [cit. 2009-09-29]. Kapitola RNDr. Ľudmila Pajdušáková, CSc.. Dostupné online. (slovensky)
- ↑ REFRESHER. Ľudmila Pajdušáková: Výnimočná žena slovenskej histórie, ktorú málokto pozná, no je po nej pomenovaná aj kométa. refresher.cz [online]. [cit. 2021-04-14]. Dostupné online.
- ↑ SAV, CSČ-VS. Pamätná tabuľa k storočnici astronómky Ľudmily Pajdušákovej. SAV - Pamätná tabuľa k storočnici astronómky Ľudmily Pajdušákovej [online]. [cit. 2021-04-14]. Dostupné online. (slovensky)
- ↑ CHROMEK, Stanislav. Ľudmila Pajdušáková (1916 - 1979), Radošovce. pam.epocha.sk [online]. [cit. 2021-04-14]. Dostupné online. (slovensky)
Externí odkazy
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Ľudmila Pajdušáková
- Historie objevů L. Pajdušákové Archivováno 29. 10. 2015 na Wayback Machine. na webu IAN
- Seznam komet objevených Ľ. Pajdušákovou
Cena Františka Nušla (též nazývána Nušlova cena) | |
---|---|
Cenu uděluje Česká astronomická společnost od roku 1938. V roce 1949 bylo její udělování přerušeno a následně byla udělena jen jednou (v roce 1952). V roce 1999 bylo udělování ceny obnoveno. | |
laureáti v letech 1938–1952 | Karel Čacký (1938) • Antonín Bečvář (1939) • Vladimír Guth, Jan Kvíčala, Jaroslav Štěpánek a Alois Vrátník (1940) • Josef Klepešta (1941) • Jindřich Zeman (1942) • Karel Anděl (1943) • Viktor Rolčík (1944) • Bedřich Čurda-Lipovský (1945) • Ľudmila Pajdušáková (1946) • Vilém Gajdušek (1947) • Karel Novák (1948) • Luisa Landová-Štychová (1949) • Alois Peřina (1952) |
laureáti od roku 1999 | Luboš Perek (1999) • Miroslav Plavec (2000) • Ladislav Křivský (2001) • Zdeněk Švestka (2002) • Josip Kleczek (2003) • Zdeněk Ceplecha (2004) • Ladislav Sehnal (2005) • Zdeněk Sekanina (2006) • Jan Vondrák (2007) • Ivan Hubený (2008) • Pavel Mayer (2009) • Luboš Kohoutek (2010) • Jiří Grygar (2011) • Antonín Rükl (2012) • Marian Karlický (2013) • Petr Heinzel (2014) • Jan Palouš (2015) • Zdeněk Mikulášek (2016) • Jiří Bičák (2017) • Martin Šolc (2018) • Zdeněk Stuchlík (2019) • Petr Hadrava (2020) • Stanislav Štefl (2021) • Jiří Podolský (2022) |