Bekasina malá
![]() | |
---|---|
![]() Bekasina malá (ilustrace z roku 1844) | |
Stupeň ohrožení podle IUCN | |
![]() téměř ohrožený[1] | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | živočichové (Animalia) |
Kmen | strunatci (Chordata) |
Třída | ptáci (Aves) |
Podtřída | letci (Neognathae) |
Řád | dlouhokřídlí (Charadriiformes) |
Čeleď | slukovití (Scolopacidae) |
Rod | bekasina (Coenocorypha) |
Binomické jméno | |
Coenocorypha aucklandica (Gray, 1845) | |
Synonyma | |
Coenocorypha aucklandica aucklandica | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Bekasina malá[2] (Coenocorypha aucklandica) je druh malého slukovitého ptáka obývajícího několik chladných subantarktických ostrovů Nového Zélandu.
Systematika
První popis druhu pořídil anglický přírodovědec George Robert Gray v roce 1845 na základě exempláře odchyceného během Rossovy expedice v roce 1840 na Enderbyho ostrově.[3] K roku 2022 se bekasina malá dělila do 3 poddruhů s následujícím rozšířením:[4]
- C. a. meinertzhagenae Rothschild, 1927 – rozšířen na ostrovech Protinožců
- C. a. aucklandica (Gray, GR, 1845) – Aucklandovy ostrovy (kromě Aucklandova ostrova)
- C. a. perseverance Miskelly & Baker, AJ, 2010 – Campbellovy ostrovy
Coenocorypha huegeli, vyhynulá Coenocorypha iredalei z Jižního ostrova a Coenocorypha barrierensis ze Severního ostrova byly dlouhou dobu považovány za poddruhy bekasiny malé, nicméně na základě morfometrických a genetických dat byly vyděleny do samostatných druhů.[5][6][7][8] Poddruh bekasiny z Campbellova ostrova (C. a. perseverance) byl objeven teprve v roce 1997 na 20hektarovém ostrově Jacquemart.[9]
Popis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d7/Campbell_Island_Snipe.jpg/220px-Campbell_Island_Snipe.jpg)
Jedná se o malého nenápadného ptáka kryptických barev. Opeření hraje černými, hnědými, červenohnědými a bílými barvami, které jsou namixováni do bohatých vzorů. Na hlavě má výrazné podélné pruhování – pruhy vedou přes oči a jeden pruh se nachází i uprostřed čela a pokračuje přes hlavu až k šíji. Spodina bývá světlejších odstínů s méně výraznými vzory. Poddruhy se velmi mírně liší ve velikosti a vzoru na opeření. Nohy jsou krátké a hnědé, u subs. meinertzhagenae žlutavé. Zobák je asi 5 cm dlouhý, nepatrně zahnutý směrem dolů. Délka těla dospělých jedinců je kolem 23 cm, váha se pohybuje kolem 110 g. Samice jsou o něco větší než samci.[9][10][11]
Rozšíření a stanoviště
Druh je rozšířen po ostrovech Protinožců a na Aucklandových a Campbellových ostrovech. V rámci Aucklandových ostrovů se vyskytuje na ostrovech Adams, Disappointment, Enderby, Ewing, Rose a Ocean; nevyskytuje se na Aucklandově ostrově, což je největší ostrov Aucklandových ostrovů, jelikož se tam vyskytují zdivočelá prasata a kočky, které bekasina malá špatně snáší. Obývá části ostrovů s dostatkem vegetace, kde se dá dobře ukrýt. K typickému vegetačními pokryvu ostrovů patří kleče, kapradí, a různé trávy a byliny.[9] Celková populace druhu se k roku 2016 počítala v desítkách tisíc jedinců.[10]
Biologie
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dd/Campbell_snipe_%28cropped%29.jpg/220px-Campbell_snipe_%28cropped%29.jpg)
Živí se bezobratlými živočichy jako jsou pavouci, různonožci, hmyz a larvy. Potravu získávají hlavně z mokré půdy (např. u báze trsů trav nebo v hustém křoví, kde se drží vlhkost), do které se bekasinám dobře zapichuje jejich zobák, kterým potravu sbírají.[12] Samec se zvukově projevuje nízko položeným třek třek třek a kjuéjó, kjuéjó. Umí vydávat i mechanický zvuk pomocí rozvibrování svých ocasních per.[11] Tento chřastící zvuk lze slyšet hlavně v noci, když dochází k pózovacím aktivitám bekasin. Dovede létat, avšak jejich létající schopnosti jsou jen slabé, což je činí náchylné k predaci savců.[12]
Hnízdi si staví přímo na zemi v husté vegetaci. Ke kladení vajec dochází v závislosti na poddruhu od srpna do ledna. Samice kladou 2 velká vejce, z nichž každé představuje kolem 19–22 % váhy samice. Rozměry vejce jsou 43×31 mm, váha 23 g. Na ostrově Protinožců dochází ke dvěma snůškám během jediného hnízdního období. Inkubují samec i samice. Mláďata opouští hnízdo krátce po narození (v ten samý den), avšak nadále zůstávají v blízkosti rodiče do doby prvního letu, který nastává kolem věku 9 týdnů. Každý rodič se stará pouze o jedno mládě.[13][12]
Ohrožení
Hlavní ohrožení bekasin představují introdukovaní savčí predátoři, na které jsou malé, na zemi hnízdící bekasiny velmi citlivé. Z Campbellova ostrova byly bekasiny úplně vyhlazeny potkany, avšak po eradikaci těchto hlodavců v roce 2001 došlo k přirozené rekolonizaci Campbellova ostrova bekasinami. Podobně i zdivočelé kočky a zdivočelá prasata vyhladily populaci bekasin z Aucklandova ostrova.[9] Jelikož bekasiny obývají geograficky malé území a nadále čelí hrozbě nové invaze hlodavců či jiných savců, Mezinárodní svaz ochrany přírody hodnotí druh jako téměř ohrožený.[10]
Odkazy
Reference
- ↑ The IUCN Red List of Threatened Species 2021.3. 9. prosince 2021. Dostupné online. [cit. 2021-12-27].
- ↑ HUDEC, K. Soustava a české názvosloví ptáků světa. Přerov: Muzeum Komenského v Přerově, 2003. S. 55.
- ↑ WATOLA, George. The discovery of New Zealand's birds: the first record of every bird species in New Zealand since 1769. Orewa: Stepping Stone Books, 2009. Dostupné online. ISBN 9780473135409. S. 134–136. (anglicky)
- ↑ Sandpipers, snipes, Crab-plover, coursers [online]. IOC World Bird List v12.1 [cit. 2022-10-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WORTHY, Trevor H.; MISKELLY, Colin M.; CHING, Bob (R.) A. Taxonomy of North and South Island snipe (Aves: Scolopacidae: Coenocorypha), with analysis of a remarkable collection of snipe bones from Greymouth, New Zealand. New Zealand Journal of Zoology. 2002-01-01, roč. 29, čís. 3, s. 231–244. Dostupné online [cit. 2022-10-19]. ISSN 0301-4223. DOI 10.1080/03014223.2002.9518307. (anglicky)
- ↑ BAKER, Allan J.; MISKELLY, Colin M.; HADDRATH, Oliver. Species limits and population differentiation in New Zealand snipes (Scolopacidae: Coenocorypha). Conservation Genetics. 2010-06-01, roč. 11, čís. 4, s. 1363–1374. Dostupné online [cit. 2022-10-19]. ISSN 1572-9737. DOI 10.1007/s10592-009-9965-2. (anglicky)
- ↑ SHEPHERD, L. D.; BULGARELLA, M.; HADDRATH, O.; MISKELLY, C. M. Genetic analyses reveal an unexpected refugial population of subantarctic snipe (Coenocorypha aucklandica). S. 403–418. Notorni [online]. 2020 [cit. 2022-10-19]. Roč. 67, čís. 1, s. 403–418. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ GILL, B. J.; BELL, B. D.; CHAMBERS, G. K.; MEDWAY, D. G.; PALMA, R. L.; SCOFIELD, R. P.; TENNYSON, A. J. D. Checklist of the birds of New Zealand, Norfolk and Macquarie Islands, and the Ross Dependency, Antarctica. Wellington: Te Papa Press in association with the Ornithological Society of New Zealand, 2010. 502 s. Dostupné online. ISBN 978-1-877385-59-9. S. 192–193. (anglicky)
- ↑ a b c d MISKELLY, C. M. Subantarctic snipe [online]. New Zealand Birds Online, 2022 [cit. 2022-05-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c Auckland Snipe [online]. The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T22727499A94950981, 2016 [cit. 2022-10-18]. Dostupné online. DOI 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22727499A94950981.en. (anglicky)
- ↑ a b Heather, Robertson & Onley 2015, s. 104.
- ↑ a b c Heather, Robertson & Onley 2015, s. 317.
- ↑ MISKELLY, C. M.; WALKER, K. J.; ELLIOTT, G. P. Breeding ecology of three subantarctic snipes (genus Coenocorypha). S. 361–374. Notorni [online]. 2006 [cit. 2022-10-19]. Roč. 53, čís. 4, s. 361–374. Dostupné online. (anglicky)
Literatura
- HEATHER, Barrie; ROBERTSON, Hugh; ONLEY, Derek, 2015. The Field Guide to the Birds of New Zealand. Auckland: Penguin Books. ISBN 9780143570929. (anglicky)
- HIGGINS, P. J.; DAVIES, S. J. J. F, 1996. Handbook of Australian, New Zealand & Antarctic Birds: Volume 3, Snipe to pigeons. Svazek 3. Melbourne: Oxford University Press. Dostupné online. ISBN 978-0195530704. (anglicky)
- Kolektiv autorů, 2010. Reader's digest complete book of New Zealand birds. Příprava vydání C. J. R. Robertson. Wellington: Reader's Digest Service Pty Limited. ISBN 0-474-00048-6. (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu bekasina malá na Wikimedia Commons
Taxon Coenocorypha aucklandica ve Wikidruzích
- Bekasina malá v Digitální encyklopedii novozélandského ptactva (anglicky)