Bugatti Type 32
Bugatti Type 32 | |
---|---|
![]() Bugatti T 32 | |
Výrobce | Automobiles Ettore Bugatti |
Roky produkce | 1923 |
Vyrobeno | 5 kusů |
Místa výroby | Molsheim-Dorlisheim, Alsasko |
Předchůdce | Bugatti Type 30 |
Nástupce | Bugatti Type 35 |
Karoserie | roadster |
Designér | Ettore Bugatti |
Třída | závodní |
Technické údaje | |
Délka | 3750–3800 mm |
Šířka | 1200-1320 mm |
Výška | 800 mm |
Rozvor | 2020 mm |
Rozchod | 1052/1052 mm (vpředu/vzadu) |
Pohotovostní hmotnost | 650-660 kg |
Celková hmotnost | 760-800 kg |
Maximální rychlost | 180-190 km/h |
Motor | |
Motor | zážehový řadový osmiválec |
Objem | 1991 cm³ |
Počet válců | 8 |
Výkon | 67-75 kW (90-100 k) při 4900 ot/min |
Převodovky | |
Převodovka | třístupňová se zpátečkou |
Druh | mechanická |
Počet převodových stupňů | 3+Z |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Bugatti Type 32, běžně nazývaný Tank de Tours (Tank z Tours), byl aerodynamický závodní vůz postavený v roce 1923. Automobily byly postaveny pro závod o Velkou cenu Francie (A.C.F. GP), která se toho roku konala 2. července v Tours.[1][2][3] Je to jeden z prvních závodních vozů, u kterého byl učiněn pokus aerodynamicky optimalizovat karoserii.
Přezdívka vozu pochází z jeho zvláštního tvaru, který připomíná bitevní tanky z I. světové války (např. tanky řady Mark), a také z místa konání Grand Prix. Dalším modelem Bugatti, který si pro svůj design a aerodynamiku vysloužil přezdívku „Tank“, byl 57G Tank z roku 1936.[4][5]
Vznik a vývoj
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3a/Ernest_Friederich%2C_troisi%C3%A8me_sur_Bugatti_Tank_Type_32_au_GP_de_l%27A.C.F_1923_%28%C3%A0_Tours%29.jpg/300px-Ernest_Friederich%2C_troisi%C3%A8me_sur_Bugatti_Tank_Type_32_au_GP_de_l%27A.C.F_1923_%28%C3%A0_Tours%29.jpg)
Tento originální vůz Ettore Bugattiho, navržený speciálně pro Velkou cenu Francie v Tours v roce 1923, byl navržen tak, aby se dal jednoduše a rychle sestavit. V roce 1923 postavil Bugatti prototyp a čtyři závodní vozy s revoluční aerodynamickou karosérií, nazývanou pro svůj vzhled "tank" nebo "želva". Tento model byl jedním z prvních vozů, které zavedly koncept aerodynamiky do motoristického sportu. Ačkoli typ 32 nebyl až tak úspěšný, připravil půdu pro rostoucí význam aerodynamiky pro závodní vozy. Jeden z vyrobených vozů je vystaven ve francouzském muzeu Cite Automobile Mulhouse.[6]
První prototyp s aerodynamickou hliníkovou karoserií byl postaven za šest měsíců s řadovým osmiválcovým motorem o objemu 1991 ccm používaného v předchozím Bugatti Type 30. Motor o výkonu 90 k pro soutěž a hmotnost přibližně 650 kg. Jeden z vozů typu 32 používali krátkou dobu také Eliška a Čeněk Junkovi (ev. č. N 469). Aby Čeněk uspořil poplatky za clo, použil stejné ev. č. N 469, jaké bylo použito u jeho předchozího vozu Bugatti T 29/30.
Popis vozu
Vůz byl bez dveří v provedení jako dvoumístný roadster, s motorem umístěným vpředu a s pohonem zadních kol kardanovou hřídelí. Zážehový, kapalinou chlazený řadový osmiválec (R8), rozvod OHC, objem 1991 cm³ (vrtání 60,0 mm, zdvih 88,0 mm), tři ventily/válec (2 sací, 1 výfukový), dva karburátory Zenith, bez přeplňování, výkon 67-74 kW (90-100 koní) při 4900 ot/min, mechanická třístupňová převodovka, rozvor náprav 2020 mm (jako u Bugatti Type 13), rozchod kol 1052/1052 mm, vnější rozměry: délka 3800 mm, šířka 1200 mm, výška 800 mm, pohotovostní hmotnost 660 kg, maximální rychlost 190 km/h. Vpředu tuhá náprava a podélná listová pera, vzadu tuhá náprava a podélná čtvrteliptická listová pera. Přední i zadní brzdy byly bubnové, přední hydraulické a zadní byly ruční, ovládané táhlem (kovové lanko). S předchozím závodním modelem Type 29/30 sdílel stejnou pohonnou jednotku, ale zde s klikovým hřídelem a ojnicemi na 5 válečkových ložiscích.[5][7][8]
Karoserie měla zvnějšku tvar křídla letadla, zaoblenou vpředu, dozadu se snižující. Hliníková karoserie byla tak široká, že kryla všechna 4 drátěná kola v plném rozchodu. Světlá výška vozu byla jen 12 cm od země, protože spodní část karoserie byla opatřena plechem, sahající téměř až k zemi.[3]
I přes nízko položené těžiště nebyla jeho přilnavost k vozovce dobrá. Také výhled dopředu nebyl nejlepší. Důvodem byl tvar podobný profilu křídla, což znamenalo, že vozidlo při vysokých rychlostech mělo tendenci se spíše vznášet. Tyto aspekty byly ještě neznámé v době, kdy bylo studium aerodynamiky teprve v plenkách. I v následujících letech si tuto disciplínu zkoušelo mnoho stavitelů, ale ne vždy s pozitivními výsledky, právě kvůli těmto dosud neznámým pojmům. K problému přispíval také jeho krátký rozvor. S krátkým rozvorem a "aerodynamickou" karoserií byl model zvláštním typem, který neměl přímého předchůdce ani nástupce.[6]
Sportovní úspěchy
Pro Velkou cenu Francie v roce 1923 byly postaveny 4 závodní vozy. Závodu v Tours (35 kol, 799,05 km) se zúčastnily 4 vozy přihlášené za tým Automobiles Ettore Bugatti: č. 6, Ernest Friderich - Rohfritsch, č. 11, Pierre de Vizcaya - Etienne, č. 16, Pierre Marco - Ernest Zirn a č. 18, Bertrand de Cystria - Georges Lutz.[9] Hned v 1. kole de Vizcaya na Bugatti v zatáčce la Membrolle vjel v plné rychlosti do bariery, poranil 14 diváků a jednoho smrtelně; pro řidiče i mechanika tato nehoda neskočila zle, vůz byl ovšem nezpůsobilý k další jízdě. Další 2 vozy odstoupily v 3. kole (Pierre Marco) a v 12. kole (Bertrand de Cystria), oba pro mechanickou závadu. Závod dokončil pouze Ernest Friderich na třetím místě. V závodě zvítězil Henry Segrave na Sunbeamu v čase 6:35:19,6 h. Francouzská GP byla jedinou velkou cenou, které se tento typ zúčastnil.[3] Při Velké ceně Francie v roce 1923 byla nejvyšší rychlost měřena elektrickým Fluxmetrem na úseku 150 metrů dlouhém. Friedrich (Bugatti) dosáhl při tomto měření rychlosti 183 km/h. De Cystria, než odpadl, dosáhl rychlosti 155 km/h.[9] Později tomuto vozu na dni rekordů v Arpajonu naměřena rychlost 189 km/h.[10]
Vůz Bugatti 32 (podvozek č. 4059), se kterým odjel závod Ernest Friderich, si zakoupil Čeněk Junek. Odjel s ním v Československu vítězně 2 závody. Na podzim 1923 (16. září) s ním zvítězil v I. mezinárodním závodě Lochotín-Třemošná v kategorii závodních vozů do 2,0 l a také v automobilech v absolutní klasifikaci.[11] Zde se mu přihodila nemilá příhoda, kterou později popsal v Pestrém týdnu. Při natáčení motoru ho "kopla" klika tak, že v okamžiku měl ruku opuchlou a neschopnou další akce. Přesto závod odjel a zvítězil, avšak on obstarával pouze řízení jednou rukou, zatímco brzdění a ostatní manipulaci s pedály obstarala jeho manželka Eliška, která jela jako spolujezdec. Faktem ale zůstalo, jak přiznal sám Junek, že se mu potom ruka "zlepšila" (po starém zranění z války) alespoň o 80 %.[12]
O 14 dnů později u Rumburku (30. září) v III. mezinárodním závodu do vrchu Schöber zvítězil v kategorii závodních vozů do 2 l a rovněž dosáhl mezi automobily nejlepšího času dne.[13] V obou případech vůz měl původní modrou barvu a startovní číslo 6, se kterým jel Ernest Friderich závod v Tours. Přestože Junek v obou závodech vyhrál (v obou závodech byla spolujezdkyní Eliška Junková) svoji kategorii, příliš s tímto vozem spokojen nebyl. Podle Junka měl vůz mimo jiných necností i slabé brzdy a třístupňovou převodovku, která se nehodila pro závody do vrchu. Původně s ním měl startovat i na závodu Zbraslav-Jíloviště na jaře 1924, ale pro prasklé ložisko těsně před závodem zde nakonec startoval se starším Bugatti 29/30.[14]
Potom jej Junkovi používali jako rodinný vůz, byl přemalován do žluté, kanárkové barvy. V druhé polovině roku 1924 v továrně informovali Ettoreho o negativech vozu. Ten jim ukázal návrh nové Bugatti 35. Tu také zakoupili a Tank šel do továrny protiúčtem.[15] S tímto vozem jezdil Junek v letech od podzimu 1924 do podzimu 1925 a po něm i Eliška Junková v roce 1926.
Typ 32 byl nahrazen v řadě závodních vozů Bugatti nejúspěšnějším modelem značky Bugatti, Typem 35. Další závodní vůz Bugatti s karoserií à la tank, typ Bugatti 57 GSC z roku 1936, byl mnohem úspěšnější.[4] Úplné řešení kapotáže následně vyřešil Jean Bugatti (1909 – 1939), Ettoreův syn, pro typ 57, který vyhrál 24 hodin Le Mans v roce 1937. Vítěznou posádku tvořili Francouzi J.P. Wimille a R. Benoist.[16] Tento radostný návrat byl však zastíněn tragédií, když o dva roky později Jean zemřel za volantem tohoto typu. Právě v roce 1939 zvítězil tento vůz v Le Mans podruhé, když jej řídili Jean-Pierre Wimille a Pierre Veyron. Celkem ujeli 3354,744 km průměrnou rychlostí 139,8 km/h a vytvořili nový rekord závodu.[17]
Odkazy
Reference
- ↑ Bugatti Type 32 [online]. Robb Report Media, 2023 [cit. 2023-02-10]. (anglicky) Dostupné online.
- ↑ Bugatti Type 32 [online]. A07 Online Media, 2023 [cit. 2023-02-10]. (anglicky) Dostupné online.
- ↑ a b c PILC, V. Grand Prix de France 1923. Auto. 1923-07, roč. 5, čís. 7, s. 462–468. Dostupné online.
- ↑ a b HORST, Japp. Bugattis by type (anglicky). The Bugatti revue. Roč. 4, čís. 2. Dostupné online.
- ↑ a b MELISSEN, Wouter. Bugatti Type 32 'Tank' (anglicky) [online]. ultimatecarpage.com, 2008-02-27 [cit. 2023-02-10]. Dostupné online.
- ↑ a b PATERA, Zdeněk. Bugatti 32 Course, Francie 1923 [online]. auta5p.eu [cit. 2023-02-11]. Dostupné online.
- ↑ Bugatti Type 32 [online]. The Bugatti Trust, 2014-10-30 [cit. 2023-02-10]. (anglicky) Dostupné online.
- ↑ MARTIN, Keith. 1923 Bugatti Type 32 Tank Replica [online]. Sports Car Market, 2000-12-01 [cit. 2023-02-10]. (anglicky) Dostupné online.
- ↑ a b ETZRODT, Hans. GRAND PRIX DE L'AUTOMOBILE CLUB DE FRANCE (anglicky) [online]. Leif Snellman, Hans Etzrodt, 2020-12-01 [cit. 2023-02-10]. Dostupné online.
- ↑ Bugatti Biplace Course Type 32 [online]. eurooldtimers.com [cit. 2023-02-11]. Dostupné online.
- ↑ KALVA, Jaroslav. I. mezinárodní automobilové závody Lochotín-Třemošná. Auto. 1923-09, roč. 5, čís. 9, s. 554–555. Dostupné online.
- ↑ JUNEK, Čeněk. Soud Č. Junka, závodníka světové třídy o automobilových závodech. Pestrý týden, příloha Auto-Motocykl-Aero. 1928-03-10, roč. 3, čís. 10, s. 1. Dostupné online.
- ↑ KALVA, Jaroslav. III. mezinárodní závod do vrchu Schöber. Auto. 1923-09, roč. 5, čís. 9, s. 558. Dostupné online.
- ↑ KOVAŘÍK, Miloš. Eliška JUnková, statečná dáma z Prahy. Automobil, časopis českého ministerstva strojírenství a elektrotechniky. 1990-11, roč. 34, čís. 11, s. 24–29. Dostupné online.
- ↑ PRIMÁK, Michal. Eliška Junková [online]. Magazín VETERÁN [cit. 2023-02-11]. Dostupné online.
- ↑ 1923. The Bugatti Type 32. A racing tank (anglicky) [online]. Vaduz: The Classic Car Trust, 2020-06-01 [cit. 2023-02-11]. Dostupné online.
- ↑ JEZDINSKÝ, Jar. 24 hodin v Le Mans. Auto. 1939-08, roč. 21, čís. 8, s. 135. Dostupné online.
Literatura
- ADLER Rudolf, CINCIBUCH Petr: Eliška Junková, Praha: Foibos, 2005, 157 s. ISBN 80-903641-0-1, S. 27-28, 32
- SKOŘEPA, Miloš: Dějiny automobilových závodů, Praha: Olympia, 1973, 320 s. , S. 64p, 96
- HANZELKA, Boleslav: Vozy Velkých cen, Praha: SNTL, 1972, 248 s., S. 43-46
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Bugatti Type 32 na Wikimedia Commons
- Bugatti Type 32 Tank
- 1923 TYPE 32 BUGATTI TANK REPLICA
- Auto Bugatti Type 32 Tank: skica
- The Grand Prix France (1923) na YouTube.com
- Bugatti Tanks at the Sudschleife fiktivní závod na Nürburgringu, kterého se "zúčastnil" i žlutý T 32 (ev.č. N 469) manželů Junkových