Francis Rossi
Francis Rossi | |
---|---|
![]() Francis Rossi v Örebru v roce 2007 | |
Základní informace | |
Rodné jméno | Francis Dominic Nicholas Michael Rossi |
Narození | 29. května 1949 (75 let) Londýn, Anglie |
Žánry | hard rock, boogie rock, blues rock, psychedelický rock |
Povolání | hudebník, skladatel, producent |
Nástroje | kytara, zpěv |
Aktivní roky | 1962–dosud |
Vydavatelé | Pye Records, Vertigo Records, Fourth Chord Records |
Členem skupin | Spectres Status Quo |
Příbuzná témata | Status Quo |
Ocenění | důstojník Řádu britského impéria |
Web | www |
Významný nástroj | |
Fender Telecaster | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Francis Rossi, rodným jménem Francis Dominic Nicholas Michael Rossi (* 29. května 1949 Londýn), je anglický rockový hudebník. Od roku 1967 působí ve skupině Status Quo na pozici sólového kytaristy a hlavního zpěváka. Je jediným členem, který v kapele působí po celou dobu její existence. Nahrál s ní více než tři desítky alb a je spoluautorem řady jejích písní, včetně hitů jako „Caroline“ (1973) a „Down Down“ (1974). Kromě členství v této skupině se podílel také na nahrávkách dalších hudebníků, jimiž byli Graham Bonnet a John Du Cann, a vydal dvě sólová alba.
Dětství a počátky kariéry
Narodil se v jižním Londýně dne 29. května 1949 jako prvorozený syn Anne a Dominica Rossiho.[1][p 1] Hudbě se začal věnovat v pěti letech, kdy hrál na foukací harmoniku a o rok později na akordeon. Hře na kytaru se věnoval od svých devíti let.[2] Později, když mu bylo dvanáct let, se začal učit na trubku a zahájil působení ve školním orchestru.[3] Právě zde potkal Alana Lancastera a Alana Keye, kteří se – stejně jako Rossi – zajímali o rock'n'roll.[3] Trojice spolu v roce 1962 založila skupinu a nazvala ji Scorpions. Následující rok zkoušeli, ale žádný veřejný koncert neodehráli.[4] Po roce však ze skupiny Key odešel a náhradu zbylá dvojice našla v klávesistovi Jessi Jaworskim, jejich spolužákovi. Nedlouho poté se k nim přidal ještě bubeník John Coghlan. Tou dobou si skupina začala říkat Spectres.[5] S Coglanem za bicí soupravou začali hrát i veřejná vystoupení, při kterých představovali převážně instrumentální písně od skupin, jako byly The Shadows a The Tornados.[6]
Prvním větším úspěchem pro skupinu bylo získání letního angažmá v rekreačním středisku Butlins v Mineheadu. Krátce po úspěšném konkurzu však ze skupiny odešel Jaworski, ale brzy za něj přišla náhrada v podobě Roye Lynese.[7] Během působení v Butlins potkal Rossi kytaristu Ricka Parfitta, se kterým i po ukončení angažmá v Butlins zůstal v kontaktu.[8] V červenci 1966 skupina podepsala smlouvu s vydavatelstvím Pye Records a vzápětí vydala singl s písní „I Who Have Nothing“ od Bena E. Kinga.[9] Následovaly dva další singly, ale ani jeden neměl prakticky žádný komerční úspěch a skupina si tedy změnila název na The Traffic. Když však zjistila, že jiná skupina již tento název používá, změnili ho na The Traffic Jam.[10] Pod tímto názvem vydali jeden singl, jenž ale opět zapadl, a manažer skupiny se tedy rozhodl, že do skupiny přijme druhého zpěváka, kterým se stal Rick Parfitt. S novým členem rovněž přišel i nový název uskupení, a sice The Status Quo.[11]
Status Quo
Po odehrání několika koncertů s Parfittem v sestavě šla skupina do studia, aby zde nahrála svůj první singl nazvaný „Pictures of Matchstick Men“.[12] Singl se dostal na sedmé místo v britském žebříčku a skupina vystoupila v televizním pořadu Top of the Pops.[13] V září 1968 na singl navázalo první studiové album s názvem Picturesque Matchstickable Messages from the Status Quo.[14]
V pozdějších letech skupina v sestavě Rossi, Parfitt, Lancaster, Lynes a Coghlan vydala další dvě alba, následně Lynes odešel a kapela pokračovala v kvartetu. Na albu Hello! z roku 1973 se podílel nový klávesista Andy Bown, který se ale oficiálním členem skupiny stal až v roce 1976. Následovalo několik dalších alb a roku 1981 ze skupiny odešel Coghlan; ten byl nahrazen Petem Kircherem. V roce 1984 skupina přestala být aktivní; v době neaktivnosti se však Rossi s Parfittem sešli, aby nahráli své party pro dobročinnou nahrávku „Do They Know It's Christmas?“ projektu Band Aid, vedeném Bobem Geldofem.[15] Po úspěchu singlu dvojici Geldof opět kontaktoval, jestli by i s kapelou kapelou nevystoupili na koncertu Live Aid. Zprvu nechtěli, protože byla skupina dlouhou dobu neaktivní, ale nakonec souhlasili a v celé sestavě, tedy i s Kircherem, Bownem a Lancasterem, zde zahráli.[16]
![Na popředí obličeje dvou mužů.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3a/Rick_Parfitt_and_Francis_Rossi%2C_Bula_Quo%2C_London%2C_2013_%28crop%29.jpg/220px-Rick_Parfitt_and_Francis_Rossi%2C_Bula_Quo%2C_London%2C_2013_%28crop%29.jpg)
Koncem roku 1985 skupina, již bez Lancastera a Kirchera, zahájila práce na svém dalším albu. Novými členy se stali baskytarista John „Rhino“ Edwards a bubeník Jeff Rich.[17] V této sestavě hráli až do roku 2000, kdy odešel Rich, kterého nahradil Matt Letley. V prosinci 2012 Letley oznámil svůj odchod.[18] Ještě na počátku roku 2013 se skupinou odehrál několik koncertů, než se našla náhrada. Tou se nakonec stal Leon Cave, který v roce 2010 působil ve skupině Francise Rossiho.[19] Toho roku byla rovněž obnovena klasická sestava skupiny, tedy Rossi, Parfitt, Lancaster a Coghlan, avšak pouze krátkodobě. Následně skupina opět vystupovala v aktuální sestavě.
V roce 2010 byl Rossimu a Parfittovi udělen Řád britského impéria za služby v hudební a charitativní oblasti.[20][21] O tři roky později (2013) vystoupili Rossi s Parfittem ve filmu Bula Quo!.[22] Děj snímku se odehrává na Fidži, kde Status Quo mají koncert. Rossi a Parfitt se stanou svědky vraždy a následně se snaží uprchnout místním zločincům.[23] Kapela rovněž vydala stejnojmenné album, které posloužilo jako soundtrack k filmu.[24] Roku 2014 začalo uskupení hrát akustické koncerty a téhož roku jim vyšlo album Aquostic (Stripped Bare), obsahující akustické verze starších písní. O dva roky později vyšlo druhé takové album, nazvané Aquostic II: That's a Fact. Nedlouho po vydání druhého z alb skupinu opustil Parfitt, částečně kvůli nemoci, avšak zčásti také kvůli nesouhlasu s akustickými aktivitami skupiny a o pár měsíců zemřel.[25][26] Kapela pokračovala i nadále, když Parfitta po smrti nahradil Richie Malone. V roce 2019 vydala skupina své třiatřicáté studiové album s názven Backbone.[27]
Aktivity mimo kapelu
Roku 1977 se s několika dalšími členy Status Quo podílel na albu The World's Not Big Enough hudebníka Johna Du Canna.[28] Vedle kytary byl Rossi rovněž jeho producentem. Album zůstalo nevydané až do roku 1992. V roce 1981 Rossi hrál na kytaru a zčásti produkoval album Line-Up zpěváka Grahama Bonneta.[29] Roku 1985, když byla skupina Status Quo neaktivní, vydal sólový singl „Modern Romance“, jenž se umístil na čtyřiapadesáté příčce britské hitparády. Rovněž nahrál sólové album s pracovním názvem Flying Debris.[30] Na desce, která nikdy nevyšla, spolupracoval s Berniem Frostem. Své první vydané sólové album nazvané King of the Doghouse představil v roce 1996. Druhé One Step at a Time následovalo o čtrnáct let později.[31] V rámci propagace alba rovněž odehrál sólové turné.[32]
V roce 2016 byl po boku například Eltona Johna, Roda Stewarta či Joea Walsche jedním z muzikantů, kteří pomohli dokončit písně Frankieho Millera, který nebyl ze zdravotních důvodů schopen zpívat, na jeho album Double Take. Francis zpívá společně s Frankiem v písni "Gold Shoes."[33][34]
Roku 2019 vydal album ve stylu country společně s Hannou Rickard s názvem We Talk Too Much. Album se v británii dostalo na první místo mezi country alby. Dále pak společně s Mickem Wallem sepsal autobiagrfii s názvem I Talk Too Much a uspořádal stejnojmenné mluvené turné.[35]
V roce 2019 také nazpíval duet se zpěvačkou Bonnie Tyler s názvem "Someone's Rockin' Your Heart", který je cover verzí jedné z nových písní Status Quo na albu Aqoustic II: That's A Fact. Duet se objevil na novém albu Bonnie Tyler s názvem Between the Earth And the Stars.[36][37][38]
V roce 2010 se stal předsedou představenstva ve firmě vyrábějící whisky s názvem Glen Rossie.[39]
Soukromý život
Ve svých patnácti letech se v Butlins potkal s tehdy osmnáctiletou Jean.[40] V létě 1967 se s ní oženil a brzy po svatbě se jim narodil syn Simon.[41] Později s ní měl ještě dva další syny, Nicholase a Kierana.[40] Manželství se rozpadlo v roce 1979.[42] Následně měl tříletý vztah s Liz Gernon, s níž měl dceru Bernadette. V roce 1992 se oženil s Eileen, s níž měl čtyři další děti: Patricka, Fina, Kieru a Furseyho.[40]
Vybavení
![Tělo elektrické kytary zelené barvy.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b2/Francis_Rossi%27s_Green_1957_Fender_Telecaster_body.jpg/220px-Francis_Rossi%27s_Green_1957_Fender_Telecaster_body.jpg)
Po většinu své kariéry hrál na zelenou kytaru Fender Telecaster. Tu zakoupil roku 1968 v second-handu v Glasgow za 75 liber.[43] Během let nástroj prodělal různé modifikace.[44] Původně měl barvu označovanou jako sunburst.[45] Rossi jej přebarvil až později, a to nejprve na černo, avšak když zjistil, že to není ta správná barva, změnil ji na zelenou. Přestože tuto kytaru používal při koncertech, ve studiu hrál převážně na jiné nástroje.[46] V roce 2014 byl kvůli špatnému stavu kytary, která již nevydržela zůstat naladěná po celé vystoupení, donucen přestat na ni hrát.[47] Následně začal hrát na zakázkově zhotovenou kytaru, která má také tvar Telecaster.[44] Svůj originální zelený Telecaster dal Rossi v prosinci 2019 do po 51 letech vlastnictví do dražby, kde byla kytara vydražena za 188 813 liber.[43] Vlastní, a během nahrávaní používá, celou řadu dalších různých elektrických i akustických kytar.[48]
Sólová diskografie
- King of the Doghouse (1996)
- One Step at a Time (2010)
- We Talk too Much (2019) společně s Hannah Rickard
Odkazy
Poznámky
- ↑ O dva roky později se narodil bratr Dominic.[1]
Reference
- ↑ a b ROSSI, Francis; PARFITT, Rick; WALL, Mick. Autobiografie Status Quo. Praha: Volvox Globator, 2009. 313 s. ISBN 978-80-7207-753-3. S. 6.
- ↑ Autobiografie, s. 15
- ↑ a b Autobiografie, s. 19
- ↑ Autobiografie, s. 20
- ↑ Autobiografie, s. 23
- ↑ Autobiografie, s. 24
- ↑ Autobiografie, s. 26
- ↑ Autobiografie, s. 85
- ↑ Autobiografie, s. 61
- ↑ Autobiografie, s. 62
- ↑ Autobiografie, s. 65
- ↑ Autobiografie, s. 90
- ↑ Autobiografie, s. 91
- ↑ Autobiografie, s. 73
- ↑ Autobiografie, s. 229
- ↑ Autobiografie, s. 230
- ↑ Autobiografie, s. 234
- ↑ Status Quo drummer Matt Letley quits after 12 years with the band [online]. The Independent, 2012-12-17 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Leon Cave volgt Matt Letley op als drummer van Status Quo [online]. Classic Rock, 2013-05-27 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (nizozemsky)
- ↑ WINNETT, Robert. Status Quo's Rick Parfitt and Francis Rossi made OBEs in New Year's Honours [online]. The Daily Telegraph, 2009-12-31 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Status Quo stars Parfitt and Rossi appointed OBEs [online]. BBC, 2009-12-31 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ COLLIN, Robbie. Bula Quo! review [online]. The Daily Telegraph, 2013-07-04 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ GILBEY, Ryan. Status Quo have ensured the demise of the pop star feature film forever more - and it's a shame [online]. NewStatesman, 2013-07-03 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ERLEWINE, Stephen Thomas. Status Quo [online]. Allmusic [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Rick Parfitt quits performing with Status Quo for good [online]. BBC, 2016-10-28 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KHOMAMI, Nadia; AGENCIES. Status Quo guitarist Rick Parfitt dies aged 68. The Guardian. 2016-12-24. Dostupné online [cit. 2019-12-23]. ISSN 0261-3077. (anglicky)
- ↑ Status Quo release new album “Backbone” – The Rockpit [online]. [cit. 2019-12-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Atomic Rooster's John Du Cann Dies [online]. Planet Rock, 2011-09-26 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Graham Bonnet – Line Up [online]. Discogs [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ O'BRIEN, Jon. Francis Rossi [online]. Allmusic [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (aglicky)
- ↑ HARVEY, Ian. Fear factor as Francis Rossi set to sail solo [online]. Express & Star, 2010-05-10, rev. 2010-05-11 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ JEEVES, Paul. Gig review: Francis Rossi at Sheffield City Hall [online]. Express, 2010-05-21 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ROCK, Malcolm Dome 2016-09-26T18:00:00 269Z Classic. Frankie Miller - Frankie Miller’s Double Take album review. Classic Rock Magazine [online]. [cit. 2019-09-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Frankie Miller - Double Take. Discogs [online]. [cit. 2019-09-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ NEWMAN, Gary. I Talk to Much – FTMO… [online]. [cit. 2019-05-24]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-06-09. (anglicky)
- ↑ Sängerin: Bonnie Tyler geht mit neuem Album auf Tour. MOZ.de [online]. [cit. 2019-09-08]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2020-06-09. (německy)
- ↑ Bonnie Tyler - Between The Earth And The Stars. Discogs [online]. [cit. 2019-09-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Status Quo - Aquostic II : That's A Fact !. Discogs [online]. [cit. 2019-09-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Status Quo star Francis Rossi to head Glen Rossie whisky [online]. The Scotsman, 2010-04-25, rev. 2010-04-26 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c HASTINGS, Chris. Rock till I drop: Status Quo star Francis Rossi says that with five grown-up children living at home he can't afford to retire [online]. Daily Mail, 2015-11-22 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Autobiografie, s. 63
- ↑ 40 Years of Status Quo: Everything in Life Winds Me Up Says Francis Rossi [online]. Mirror, 2005-09-19 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b SCULLY, Emer. Status Quo rocker Francis Rossi's guitar sells at auction for £119k. Mail Online [online]. 2019-12-17 [cit. 2019-12-23]. Dostupné online.
- ↑ a b Francis Rossi [online]. Status Quo [cit. 2016-10-29]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2017-04-28. (anglicky)
- ↑ HARRIS, John. Sixty years of the Fender Telecaster [online]. The Guardian, 2010-07-04 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ COHEN, Elliot Stephen. Status Quo’s Francis Rossi [online]. Vintage Guitar, 2014-03 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ JEEVES, Paul. Exclusive: Quo star Rossi forced to ditch guitar he's played for 46 years [online]. Express, 2014-12-06 [cit. 2016-10-29]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ COHEN, Elliot Stephen. Vintage Guitar® magazine [online]. 2015-10-13 [cit. 2019-12-23]. Dostupné online. (anglicky)
Literatura
- ROSSI, Francis; PARFITT, Rick; WALL, Mick. Autobiografie Status Quo. Praha: Volvox Globator, 2009. 313 s. ISBN 978-80-7207-753-3.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Francis Rossi na Wikimedia Commons
- Oficiální web Status Quo (anglicky)
- Francis Rossi na Allmusic (anglicky)
- Francis Rossi v Internet Movie Database (anglicky)
Status Quo | |
---|---|
Francis Rossi • Andy Bown • John „Rhino“ Edwards • Leon Cave • Richie Malone Rick Parfitt • John Coghlan • Alan Lancaster • Pete Kircher • Jeff Rich • Roy Lynes • Matt Letley | |
Studiová alba | Picturesque Matchstickable Messages from the Status Quo • Spare Parts • Ma Kelly's Greasy Spoon • Dog of Two Head • Piledriver • Hello! • Quo • On the Level • Blue for You • Rockin' All Over the World • If You Can't Stand the Heat • Whatever You Want • Just Supposin' • Never Too Late • 1+9+8+2 • Back to Back • In the Army Now • Ain't Complaining • Perfect Remedy • Rock 'Til You Drop • Thirsty Work • Don't Stop • Under the Influence • Famous in the Last Century • Heavy Traffic • Riffs • The Party Ain't Over Yet • In Search of the Fourth Chord • Quid Pro Quo • Bula Quo! • Aquostic (Stripped Bare) • Aquostic II: That's a Fact • Backbone |
Koncertní alba | |
Kompilační alba | Status Quo-Tations • 12 Gold Bars • From the Makers Of... • 12 Gold Bars Vol. 2 • Rocking All Over the Years • Whatever You Want - The Very Best of Status Quo • XS All Areas - The Greatest Hits • Pictures - 40 Years of Hits |
UK Top 20 singles | „Pictures of Matchstick Men“ • „Ice in the Sun“ • „Down the Dustpipe“ • „Paper Plane“ • „Mean Girl“ • „Caroline“ • „Break the Rules“ • „Down Down“ • „Roll Over Lay Down“ • „Rain“ • „Mystery Song“ • „The Wild Side of Life“ • „Rockin' All Over the World“ • „Again and Again“ • „Whatever You Want“ • „Living on an Island“ • „What You're Proposing“ • „Lies“ • „Something 'Bout You Baby I Like“ • „Rock 'n' Roll“ • „Dear John“ • „Ol' Rag Blues“ • „A Mess of Blues“ • „Marguerita Time“ • „Going Down Town Tonight“ • „The Wanderer“ • „Rollin' Home“ • „Red Sky“ • „In the Army Now“ • „Dreamin'“ • „Ain't Complaining“ • „Running All Over the World“ • „Burning Bridges“ • „The Anniversary Waltz (Parts One and Two)“ • „Come On You Reds“ • „Jam Side Down“ • „You'll Come 'Round“ • „The Party Ain't Over Yet“ |
Ostatní singly | „Black Veils of Melancholy“ • „Make Me Stay a Bit Longer“ • „Are You Growing Tired of My Love“ • „The Price of Love“ • „In My Chair“ • „Tune to the Music“ • „Gerdundula“ • „Rockers Rollin' / Hold You Back“ • „Accident Prone“ • „She Don't Fool Me“ • „Who Gets the Love?“ • „Not at All“ • „Little Dreamer“ • „Can't Give You More“ • „Rock 'til You Drop“ • „Roadhouse Medley“ • „I Didn't Mean It“ • „Sherri, Don't Fail Me Now!“ • „I'm Restless“ • „When You Walk in the Room“ • „Fun, Fun, Fun“ • „Don't Stop“ • „All Around My Hat“ • „The Way It Goes“ • „Little White Lies“ • „Twenty Wild Horses“ • „Mony Mony“ • „Old Time Rock and Roll“ • „All Stand Up“ • „Thinking of You“ • „All That Counts Is Love“ • „Beginning of the End“ • „It's Christmas Time“ • „Jump That Rock (Whatever You Want)“ |
Ostatní |