Ignjat Bajloni
Ignjat Bajloni | |
---|---|
![]() Ignjat Bajloni (okolo r. 1930) | |
Narození | 20. června 1876 Bělehrad |
Úmrtí | 22. července 1935 (ve věku 59 let) Bělehrad |
Povolání | podnikatel a bankéř |
Rodiče | Jakub Bajloni |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ignjat Bajloni (česky Ignác Bajloni, 20. června 1876 Bělehrad – 22. července 1935 Bělehrad)[1] byl česko-srbský pivovarnický podnikatel, státní úředník a bankéř, v letech 1928 až 1934 guvernér Jihoslovanské národní banky, centrální banky Království Jugislávie, člen česko-srbského podnikatelského rodu Bajloni.[2]
Životopis
Mládí
Narodil se v Bělehradě jako prvorozený syn v rodině Jakuba (Jakova) Bajloniho a jeho manželky Marie, rozené Valuhové. Otec, vyučený bednář, pocházel z východočeské Litomyšle, rodina byla italského původu, matka pak byla rovněž českého původu a neteří známého bělehradského knihkupce. Rodina Bajloni, žijící v Srbsku od 50. let 19. století, zde vybudovala prosperující mlynářský a pivovarnický podnik, právě Jakub Bajloni byl majitelem a provozovatelem rodinného pivovaru.[3] Ignjat studoval nejprve v Bělehradě, později pak vystudoval obchodní školu a maturitní kurz ve Vídni. Studia ukončil roku 1895, následně nastoupil do rodinného pivovaru Bajloni.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/af/Bajlonijeva_pivara.jpg/211px-Bajlonijeva_pivara.jpg)
Vlastní podnikání
Po smrti otce Jakuba roku 1902 převzal vedení pivovaru a nadále jej vedl ke komerčním úspěchům.[4] Pivovar patřil k jedněm z největších a nejznámějších podniků v zemi. Rovněž byl aktivním členem Sdružení bělehradských průmyslníků, Bělehradské průmyslové komory a také bankovních ústavů Národní banky Srbska (Narodna banka Srbije), kterou jeho otec roku 1884 spoluzakládal, dále Hypoteční banky či První chorvatské spořitelny v Bělehradě.[5]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ae/Ignjat_Bajloni.jpg/186px-Ignjat_Bajloni.jpg)
První světová válka
Po vstupu Srbska do konfliktu s Rakouskem-Uherskem a rozpoutání první světové války působil jako delegát na srbském Ministerstvu války a po obsazení Srbska rakousko-uherskou armádou odešel s kabinetem do exilu na Britským impériem kontrolovaný ostrov Korfu u pobřeží Řecka. V dalších letech pracoval také ve službách zpravodajství a propagandy v zemích Dohody.
Jihoslovanská národní banka
Po vytvoření Království Srbů, Chorvatů a Slovinců (Jugoslávie) se nadále angažoval ve věcech státního bankovnictví. V roce 1928 se stal viceguvernérem a od srpna téhož roku guvernérem Jihoslovanské národní banky, centrální banky státu a jeho podpis byl tedy tištěn na jugoslávských bankovkách. Ve funkci působil až do roku 1934.
Za své zásluhy byl v únoru 1932 československým prezidentem T. G. Masarykem vyznamenán Řádem Bílého lva II. třídy.
Úmrtí
Ignjat Bajloni zemřel 22. července 1935 v Bělehradě.[6] Byl pohřben na zdejším Novém hřbitově.
Rodina
Spolu se svou ženou Jelenou měli čtyři děti: Milicu, Mariji, Jakova a Dimitrije.
Odkazy
Reference
- ↑ Family tree of Ignjat J. Bajloni. Geneanet [online]. [cit. 2024-02-11]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Uspešna porodična firma, Ignjat Bajloni i sinovi
- ↑ Regionální muzeum v Litomyšli. www.rml.cz [online]. [cit. 2024-02-01]. Dostupné online.
- ↑ 011INFO.COM <[email protected]>. Bajlonijeva pivara: Miris piva nad Balkanom. 011info - najbolji vodič kroz Beograd [online]. [cit. 2024-02-11]. Dostupné online. (srbsky)
- ↑ Srbská :: world-heritage. www.cultural-heritage.cz [online]. 2023-08-26 [cit. 2024-02-11]. Dostupné online.
- ↑ HEMU. hemu.lzmk.hr [online]. [cit. 2024-02-11]. Dostupné online.
Literatura
- Magazín Svet pića (Svět nápojů), no. 30/31, prosinec 2008.
- Národní listy. Praha: Julius Grégr, 24.7.1935, 75(201), s. 2. ISSN 1214-1240. Dostupné online
- Prager Presse. Praha: Orbis, 06.03.1928, 8(66), s. 9. Dostupné online
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Ignjat Bajloni na Wikimedia Commons
- Diplomová práce Češi a Bělehrad 1918-1939
- Jmenný rejstřík nositelů Československého řádu Bílého lva (1923–1990) na stránkách Archivu Kanceláře prezidenta republiky (PDF online)