Josef Penížek
Josef Penížek | |
---|---|
![]() | |
Narození | 23. února 1858 Stádlec Rakouské císařství ![]() |
Úmrtí | 3. srpna 1932 (ve věku 74 let) Tatranská Lomnica Československo ![]() |
Příčina úmrtí | infarkt myokardu |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Povolání | překladatel, novinář a editor |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Josef Penížek (23. března 1858 Stádlec – 3. srpna 1932 Tatranská Lomnica) byl český novinář a překladatel. Přes padesát let působil v redakci Národních listů, z toho převážnou část (1882–1918) jako parlamentní zpravodaj ve Vídni. Po vzniku ČSR se přestěhoval do Prahy, kde vedle novinářské činnosti přednášel na Svobodné škole politických nauk. Překládal z ruštiny (např. Zločin a trest), slovinštiny a němčiny; sepisoval rovněž paměti (Z mých pamětí). Byl oceňován pro rozsáhlé všeobecné vědomosti, jazykové znalosti, pracovitost a vybrané společenské chování.
Život
Narodil se 23. března 1858 ve Stádlci u Tábora. Po absolvování táborského gymnázia vystudoval slavistiku, germanistiku a filosofii na Vídeňské univerzitě.[1] Už jako student byl literárně činný. Zprvu se chtěl stát básníkem;[2] psal básně a jiné drobné literární příspěvky do školního časopisu i do místního týdeníku Tábor. Tam na sebe také upozornil smělými divadelními kritikami, jimiž reagoval na představení místních ochotníků. Přispíval i do časopisů Ruch a Literární listy.[1] Během studií ve Vídni byl členem Českého akademického spolku a spoluredigoval Slovanský almanach. Poté, co vláda zkonfiskovala druhý ročník tohoto almanachu (údajně kvůli propagování panslavismu), odjel Penížek do Kyjeva, kde přijal místo vychovatele.[3]
Roku 1882 se vrátil do Vídně a začal pracovat jako asistent Gustava Eima, proslulého parlamentního zpravodaje Národních listů. Převzal od něj pevný charakter, horlivost, pracovitost, vybrané společenské chování i touhu po stálém studiu a zdokonalování,[4] a po jeho předčasné smrti (7. února 1897) byl jmenován šéfem vídeňské redakce Národních listů. Byl moderním novinářem své doby – zajímala ho politika, ekonomika, kultura, sociální situace i zahraniční události. Stal se tvůrcem a budovatelem českého parlamentního zpravodajství. Měl porozumění pro politickou dynamiku.[5] Pracovitostí i vystupováním se mu podařilo překonat nedůvěru vídeňských politiků a úředníků, kterou tradičně projevovali vůči neněmeckým novinářům, zajistil mnoho cenných kontaktů[6] a získal respekt české žurnalistice.[5]
Vedle Národních listů rovněž spolupracoval s dalšími periodiky – po roce 1900 vydával Slawische Correspondenz, byl spolupracovníkem České revue, psal články do několika ročníků Českožidovského kalendáře (ostatně pocházel z židovské rodiny) a byl korespondentem lublaňského časopisu Slovenski Narod. Byl rovněž autorem článků s českou tematikou pro německojazyčné listy.[1]
Po vzniku Československa přesídlil do Prahy.[6] Vedle redakční práce se zde zapojil do veřejné a pedagogické činnosti. Byl zvolen předsedou Sdružení parlamentních zpravodajů i do výboru jiných spolků (např. Národohospodářský sbor jihočeský). Nově zřízená Svobodná škola politických nauk, v níž vyučoval žurnalistiku, ho zvolila za čestného člena výboru.[7]
Počátkem roku 1927 byl v centru kontroverze ohledně novoročního interview s prezidentem T. G. Masarykem. Při soukromém rozhovoru s Josefem Schieszlem, odborovým přednostou Kanceláře prezidenta republiky, měl vyjádřit zájem o uskutečnění interview s prezidentem. J. Schieszl mu pak zajistil audienci.[8] Předseda národních demokratů, Karel Kramář, jehož politickou linii Národní listy podporovaly, ale zastával zásadně negativní stanovisko k prezidentským interview (považoval je za ohrožení nadstranickosti prezidenta)[9] a pod jeho vlivem redakce rozhodla, že se Penížkova návštěva může uskutečnit pouze jako společenská, zdvořilostní událost bez výstupu v tisku.[10] Po uskutečněné návštěvě otiskly dva konkurenční deníky, Demokratický střed a Národní osvobození, k velké nelibosti Národních listů části zmíněného rozhovoru.[11] Následovala nepříjemná výměna názorů mezi Penížkem[11] a redakcí[10] na jedné straně, radou Schieszlem[8] a redaktory jiných listů (např. Karlem Čapkem)[12] na druhé, protože jejich verze událostí — co Penížek vlastně žádal a co přijal s jakými výhradami — se podstatně lišily. (Záležitost obecně souvisela s diskusí o roli a postavení prezidenta; například ve stejné době se řešila silvestrovská oslava v Čapkově vile, kde Karel Čapek v zábavných scénkách za přítomnosti T. G. Masaryka zesměšnil tři významné politiky, Karla Kramáře, Jana Šrámka a Bohumíra Šmerala, čímž si rovněž vysloužil ostré odsouzení od redakce Národních listů.)[13][14]
8. září 1928 ho na Národní třídě zachytilo projíždějící auto a při následném pádu se vážně zranil na pravé ruce.[15] Léčil se v podolském sanatoriu, ruka ale zůstala do značné míry ochromena. Nezbylo mu, než se naučit psát levou. Delší texty od té doby diktoval, přičemž, byl-li vyrušen, vždy si přesně pamatoval, kde skončil. Paměť měl spolehlivou do vysokého věku.[7]
Velmi si oblíbil Slovensko, zejména Tatry. Zemřel náhle na infarkt myokardu během letního pobytu v Tatranské Lomnici 3. srpna 1932 po půlnoci.[6] Pohřben byl 8. srpna na Olšanech za účasti mnoha novinářů a dalších osobností.[16]
Ocenění
Penížek byl v novinářských kruzích vážený pro rozsáhlé všeobecné vědomosti, jazykové znalosti a dokonalou paměť. Říkali mu „živý lexikon“, znal řadu osobností a pamatoval si mnoho podrobností z historie.[7] Byl rovněž velmi rychlý a přesný zpravodaj. Národní listy byly například díky němu prvním českým deníkem, který otiskl zprávu o sebevraždě korunního prince Rudolfa v Mayerlingu r. 1889; těsně po jeho hovoru byla odpojena telefonní linka.[17]
Před první světovou válkou mu byl udělen titul císařského rady; podle vzpomínky uveřejněné roku 1928 ale tento titul soukromě spíše zesměšňoval.[18] V únoru 1927 byl vyznamenán polským řádem Polonia Restituta.[19]
Dílo
Vedle novinářské činnosti byl Penížek rovněž překladatelem a autorem memoárů. Knižně vyšly:[20]
- Poslední Habsburg : několik hrstí letmých vzpomínek (1922)
- Z mých pamětí : z let 1878–1918 (3 svazky, 1922–1928), anekdotickým způsobem tu popisoval vídeňské politické zákulisí[1]
- Alois Rašín : úvahy a vzpomínky (1926)
- Česká aktivita v letech 1878-1928 (dva díly, 1928–1932)
- Překlady
- Josip Jurčič: Tugomer : tragoedie v pěti jednáních (1882)
- Ivan Sergejevič Turgeněv: I.S. Turgeněva Básně v prose (1883)
- Fjodor Michajlovič Dostojevskij: Zločin a trest (1883)
- Souborná díla
- Politické úvahy Gustava Eima (1898)
- Rašínův památník (1927), spoluautoři: František Fousek a Antonín Pimper; viz též Alois Rašín
Vydal rovněž překlad Dostojevského románu Zločin a trest (na pokračování jako románovou přílohu Nár. listů r. 1882) a některých dalších literárních děl z ruštiny, slovinštiny a němčiny.[1]
Odkazy
Reference
- ↑ a b c d e Několik dat ze životopisu Jos. Penížka. Národní listy. 1932-08-03, roč. 72, čís. 213, s. 2. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ Josefu Penížkovi. Národní listy. 1928-03-23, roč. 68, čís. 83, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ MÁCHAL, Jan. Vzpomínka spolužákova na Jos. Penížka. Národní listy. 1932-08-07, roč. 72, čís. 217, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ G. M. Redaktor „Nár. Listů“ Jos. Penížek. Národní listy. 1922-12-31, roč. 62, čís. 357, s. 3. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ a b SÍS, Vladimír. In memoriam. Národní listy. 1932-08-04, roč. 72, čís. 214, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ a b c Josef Penížek. Národní listy. 1932-08-03, roč. 72, čís. 213, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ a b c TŮMA-ZEVLOUN. Penížek. Národní listy. 1932-08-04, roč. 72, čís. 214, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ a b SCHIESZL, Josef. Replika kabinetní kanceláře na prohlášení red. Penížka o interviewu. Národní listy. 1927-01-08, roč. 72, čís. 214, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ KRAMÁŘ, Karel. K otázce projevů presidenta republiky. Národní listy. 1927-01-09, roč. 67, čís. 8, s. 1. Dostupné online [cit. 2013-05-09].
- ↑ a b Historie interviewu. Národní listy. 1927-01-19, roč. 67, čís. 18, s. 2. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ a b PENÍŽEK, Josef. Redaktor Penížek prohlašuje, že nežádal p. presidenta o interview pro „Národní listy“. Národní listy. 1927-01-07, roč. 67, čís. 18, s. 2. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ Interview a Sylvestr. Národní listy. 1927-01-27, roč. 67, čís. 26, s. 2. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ Silvestrovská zábava v Hulvátově. Národ. 1927-01-19, roč. 67, čís. 14, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ Opravdu manýry z Hulvátova. Národní listy. 1927-01-18, roč. 67, čís. 14, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ Vážný úraz redaktora Jos. Penížka. Národní listy. 1928-09-09, roč. 68, čís. 250, s. 3. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ Rozloučení s red. Jos. Penížkem. Národní listy. 1932-08-09, roč. 72, čís. 219, s. 3. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ VEJVARA, Josef. Redakce „Národních Listů“ před 40 lety. Národní listy. 1929-07-08, roč. 69, čís. 27, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ MOUDRÝ, Gabriel. Vzpomínka Jos. Penížkovi. Národní listy. 1928-03-23, roč. 68, čís. 83, s. 3. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ Redaktor „Nár. Listů“…. Národní listy. 1927-02-17, roč. 67, čís. 39, s. 2. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2013-05-09].
- ↑ Podle seznamu prací v NK ČR, není-li uvedeno jinak.
Externí odkazy
Autor Josef Penížek ve Wikizdrojích
Encyklopedické heslo Penížek v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Josef Penížek
- Digitalizovaná díla Josefa Penížka v Národní digitální knihovně.
- Josef Penížek v Lexikonu české literatury v Digitální knihovně Akademie věd ČR
- VEPŘEK, Martin. Novinář Josef Penížek v Národních listech (bakalářská práce). Praha : Filozofická fakulta Univerzity Karlovy, 2013. 101 s. Dostupné online.