Pavel Kroupa
Pavel Kroupa | |
---|---|
Narození | 24. září 1963 (60 let) Jindřichův Hradec, Československo ![]() |
Alma mater | Západoaustralská univerzita |
Pracoviště | Univerzita v Bonnu Matematicko-fyzikální fakulta Univerzity Karlovy |
Obor | astrofyzika |
Ocenění | Stříbrná medaile předsedy Senátu (2013) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Pavel Kroupa (* 24. srpna 1963 Jindřichův Hradec) je australský astrofyzik a profesor Univerzity v Bonnu.
Životopis
Po selhání pražského jara v roce 1968 uprchla Kroupova rodina z Československa a ztratila tak veškerý majetek. Mladý Kroupa vyrůstal v Německu a v Jihoafrické republice. V roce 1983 složil v Göttingenu maturitní zkoušku a poté studoval fyziku na Západoaustralské univerzitě v Perthu. V roce 1988 získal stipendium Isaaka Newtona na Cambridgeské univerzitě a roku 1992 výzkumné stipendium Waltera Williama Rouseho Balla na Koleji Nejsvětější Trojice v Cambridge. V témže roce získal i doktorát s disertační prací o rozdělení hvězd s nízkou hmotností v naší Galaxii. Poté až do roku 2000 pracoval v astronomických výzkumných skupinách na univerzitě v Heidelbergu a na Institutu Maxe Plancka pro astronomii. Následně přešel na univerzitu v Kielu, kde se v roce 2002 habilitoval a získal Heisenbergovo stipendium. V dubnu 2004 byl povolán do týmu observatoře Univerzity v Bonnu, která je dnes oddělením Argelanderova ústavu pro astronomii v Bonnu. V roce 2007 získal místo hostujícího profesora na Swinburneově technologické univerzitě v Melbourne a na univerzitě v Sheffieldu.
Vědecká práce
Kroupa je vedoucím výzkumné skupiny, která se na Univerzitě v Bonnu zabývá hvězdnou populací a dynamikou. Jeho vědecká práce začala roku 1987 v Austrálii zkoumáním Proximy Centauri, která je nejbližší hvězdou naší sluneční soustavě.[1] Díky své práci o rozdělení hvězdných hmotností je v odborných kruzích dobře znám. V letech 1990–1992 odvodil v Cambridgi společně s Christopherem A. Toutem a Gerardem F. Gilmorem pomocí statistických dat z pozorování hvězd a dvojhvězd a detailních výpočtů složení hvězd v současné době všeobecně používanou kanonickou IMF – funkci počátečního rozdělení hmotnosti (anglicky initial mass function),[2] což je způsob, jak se ve vznikající skupině hvězd dá popsat rozdělení jejich počáteční hmotnosti.[3] V roce 2004 pak v Kielu spolu s Carstenem Weidnerem poukázal na existenci přirozené maximální hvězdné hmotnosti, která se rovná přibližně 150 hmotnostem Slunce. V Heidelbergu představil v letech 1993–1995 první výpočty týkající se dynamiky hvězdokup, v nichž se všechny hvězdy rodí jako dvojhvězdy. Vyřešil tak problém, že populace hvězdných polí mají významně nižší počet dvojhvězd než oblasti formování hvězd, protože dvojhvězdy se během vývoje hvězdokupy oddělují a rozptylují se do okolí. Matematicky vyjádřil a aplikoval teorii o vývoji dvojhvězd a vytvořil metodu dynamické syntézy populace a předpověděl existenci dvojhvězd zakázaných předchozí teorií (zakázané dvojhvězdy).[4]
Roku 1997 pak v Heidelbergu společně s Ulrichem Bastianem provedl první přesné měření prostorového pohybu dvou systémů ležících mimo Mléčnou dráhu. V tomtéž roce objevil i hvězdně-dynamické řešení satelitních galaxií Mléčné dráhy bez použití exotické temné hmoty. Jeho práce předpokládá spojení satelitních galaxií s galaktickým jádrem Mléčné dráhy. Toto spojení lze vysvětlit srážkou mladé Mléčné dráhy s jinou mladou galaxií asi před 11 miliardami let. Slapová síla pak mohla vytvořit satelitní trpasličí galaxie.[5][6]
V Kielu také teoreticky formuloval představu, že by galaxie měly být popisovány pomocí hvězd, jež se tvoří v populacích vložených hvězdokup. V roce 2002 objasnil pozorované zahřívání či ztlušťování galaktického disku Mléčné dráhy a společně s Carstenem Weidnerem formuloval teorii integrovaného galaktického počátečního rozdělení hmotnosti (IGIMF, anglicky integrated galactic initial mass function). Ve spolupráci s Ingo Thiesem a Christianem Theisem v letech 2003–2004 poukázal na to, že hnědí trpaslíci a extrasolární planetární soustavy mohou vznikat v cirkumstelárních discích vlivem míjejících hvězd, jež naruší disk. Také naši sluneční soustavu zřejmě formovaly podobné události.[7]
Od roku 2010 se Kroupův zájem přesunul na kosmologii. Zatímco standardní kosmologický model nenabízí jedinečné řešení problematiky záření kosmického pozadí a kosmologické expanze, on tvrdí, že pozorované struktury v měřítku 1kpc a větším standardní model vyvracejí. Důsledkem jeho práce je, že účinná gravitace musí být v oblasti ultraslabého pole nenewtonovská.[8]
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pavel Kroupa na anglické Wikipedii.
- ↑ KROUPA, Pavel; BURMAN, R. R.; BLAIR, D. G. Photometric observations of flares on Proxima Centauri. S. 119–122. Proc. Astron. Soc. Aust. [online]. 1989 [cit. 2020-04-14]. Roč. 8, s. 119–122. Dostupné online. Bibcode 1989PASAu...8..119K. (anglicky)
- ↑ KROUPA, Pavel; TOUT, Christopher A.; GILMORE, Gerard. The Distribution of Low-Mass Stars in the Galactic Disc. S. 545–587. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society [online]. Červen 1993 [cit. 2020-04-14]. Roč. 262, s. 545–587. Dostupné online. DOI 10.1093/mnras/262.3.545. Bibcode 1993MNRAS.262..545K. (anglicky)
- ↑ Nejhlubší pohled do Orionu [online]. Evropská jižní observatoř, 2016-07-12 [cit. 2020-04-14]. Dostupné online.
- ↑ KROUPA, Pavel. The dynamical properties of stellar systems in the Galactic disc. S. 1507. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society [online]. Prosinec 1995 [cit. 2020-04-14]. Roč. 277, s. 1507. Dostupné online. arXiv astro-ph/9508084. DOI 10.1093/mnras/277.4.1507. Bibcode 1995MNRAS.277.1507K. (anglicky)
- ↑ KROUPA, Pavel; BASTIAN, Ulrich. The HIPPARCOS proper motion of the Magellanic Clouds. S. 77–90. New Astronomy [online]. Květen 1997 [cit. 2020-04-14]. Roč. 2, s. 77–90. Dostupné online. DOI 10.1016/S1384-1076(97)00006-7. Bibcode 1997NewA....2...77K. (anglicky)
- ↑ KROUPA, Pavel. Dwarf spheroidal satellite galaxies without dark matter. S. 139–164. New Astronomy [online]. Červenec 1997 [cit. 2020-04-14]. Roč. 2, čís. 2, s. 139–164. Dostupné online. DOI 10.1016/S1384-1076(97)00012-2. Bibcode 1997NewA....2..139K. (anglicky)
- ↑ THIES, Ingo; KROUPA, Pavel; THIES, Christian. Induced planet formation in stellar clusters: a parameter study of star-disc encounters. S. 961–970. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society [online]. Prosinec 2005 [cit. 2020-04-14]. Roč. 364, čís. 3, s. 961–970. Dostupné online. arXiv astro-ph/0510007. DOI 10.1111/j.1365-2966.2005.09644.x. Bibcode 2005MNRAS.364..961T. (anglicky)
- ↑ KROUPA, Pavel. The Dark Matter Crisis: Falsification of the Current Standard Model of Cosmology. S. 395–433. Publications of the Astronomical Society of Australia [online]. Červe 2012 [cit. 2020-04-14]. Roč. 29, čís. 4, s. 395–433. Dostupné online. arXiv 1204.2546. DOI 10.1071/AS12005. Bibcode 2012PASA...29..395K. (anglicky)
Externí odkazy
- Pavel Kroupa [online]. Univerzita v Bonnu [cit. 2020-04-14]. Dostupné online. (anglicky)