Trepča
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/98/Muzeu_i_Kristaleve_t%C3%AB_Kosov%C3%ABs_Trep%C3%A7a.jpg/220px-Muzeu_i_Kristaleve_t%C3%AB_Kosov%C3%ABs_Trep%C3%A7a.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Trepca_Mitrovice_foto_Arben_Llapashtica.jpg/220px-Trepca_Mitrovice_foto_Arben_Llapashtica.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/06/Ex_industrial_area_in_Mitrovica.jpg/220px-Ex_industrial_area_in_Mitrovica.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d3/Trepca_smelter_01.jpg/220px-Trepca_smelter_01.jpg)
Trepča (v srbské cyrilici Трепча, albánsky Trepça, v hybridní podobě též Trepç̌a) je hornicko-průmyslový komplex na severu Kosova. Ve své době patřil k největším zaměstnavatelům a průmyslovým podnikům na území socialistické Jugoslávie[1] i Kosova.
Poloha
Areál se nachází v prostoru severně od Kosovské Mitrovice, v údolí řeky Ibar, na jižním předhůří pohoří Kopaonik. Obklopují jej vrcholy Majdan a Crni vrh.
Celý areál je rozdělen na tři části:
- Severní část: Belo Brdo, Crnac a Žuta Prlina
- Střední část: Stari Trg
- Jižní část: Hajvalija, Novo Brdo a Kišnica
Název
Název je albánského původu a pochází ze slov tre (tři) a poca, neboli pec. Označuje tři pece. V srbském jazyce obdobná etymologie nebyla dohledána, ačkoliv řada okolních toponym je právě slovanského, resp. srbského původu. Název pro lokalitu Stari trg je nicméně slovanského původu a nemá pro změnu ekvivalent albánský.
Historie
Středověk
V dobách středověku se již místní rudná bohatství využívala Těžba byla zahájena na konci 13. století za vlády srsbkého panovníka Štěpána Uroše II. Milutina a pokračovala s různými přestávkami až do století sedmnáctého.
První polovina 20. století
Jugoslávská vláda po roce 1918 usilovala o využití nerostného bohatství odlehlejších částí země, doma však neexistoval kapitál ani technologie pro tuto těžbu. Proto se rozhodla o spolupráci se zahraniční společností. Po skončení první světové války byla ustanovena komise, která měla spočítat válečné škody v zemi. Člen této komise Alexandar Wray, si povšiml, že v lokalitě dnešní Trepči se vyvěrají vody, které nesou stopy sloučenin bohatých na rudy. V roce 1924 byl proveden geologický průzkum; jednalo se o součást řady průzkumů oblasti jižní části nového státu, kde neybly rudy těženy. Vzhledem k tomu, jaké bohatství bylo nalezeno, vznikla společnost Trepca Mines Limited. Její ředitelství se nacházelo v Londýně, pobočka v Bělehradě a ve Zvečanu. Společnost zaměstnala 2400 pracovníků, z čehož bylo také 19 geologických odborníků. Důl zaměstnal i odborníky srbského, resp. jugoslávského původu ze Severní Ameriky i odjinud. Vyrostla vesnička (dělnická kolonie) v anglickém stylu.[2]
Moderní důl byl vybudován během 20. a 30. let za pomocí investice z Velké Británie. Společnost Trepca Mines Limited vybudovala nové štoly v nedaleké blízkosti středověkých dolů. Nezbytné bylo postavit v okolí potřebnou infrastrukturu, proto vznikla nová silnice z Kosovské Mitrovice. Do roku 1931 byla dokončena i železnice. Postavena byla i lanová dráha. V kombinátu bylo ročně zpracováno 600–700 tisíc tun rud ročně. Důl byl otevřen v roce 1930 za přítomnosti tehdejšího panovníka krále Alexandra, ministra lesnictví a premiéra. Tehdejší kapacita dolu měla činit 500 t za den[3] a do roku 1932 byla zvýšena na 2000 tun za den. Samotná Jugoslávie veškeré zpracované rudy vyvážela, neboť produkce značně převyšovala velmi malou domácí potřebu.
Roku 1936 se uskutečnila v Trepči stávka, kterou zorganizovaly místní buňky komunistické strany.[4] Roku 1939 zde byl vybudován 122 m vysoký komín, nejvyšší ve své době na celém Balkánském poloostrově. V roce 1940 byla dána (jen rok před vypuknutím války na území tehdejší Jugoslávie) do provozu i slévárna olova.
Během druhé světové války byl podnik klíčovým pro německé válečné úsilí a nebyl předán na rozdíl od většiny kosovského území okupované Albánii. Byly zde vyráběny akumulátory pro německé ponorky.
Období socialistické Jugoslávie
Po roce 1945 byl původní podnik znárodněn a značně rozšířen. Původní kombinát dostával suroviny z celkem devíti dolů, které se nacházely v jeho blízkosti. Nové slévárny pak byly zbudovány ve Zvečanu a Kosovské Mitrovici. Pro jugoslávskou vládu, která během prvního pětiletého plánu zamýšlela zprůmyslnit celou zemi, byl podnik v nerozvinutém Kosovu přímo klíčový. Proto byly investovány značné prostředky do jeho rozvoje. V jugoslávských novinách byly časté příběhy o údernících z dolů v Trepči.[5] Nové závody byly budovány v letech 1950 až 1952.[6] V druhém plánu měl význam rozvoje Trepči i regionální rozměr, neboť umožnil industrializaci Kosova, které bylo po druhé světové válce periferní a silně nerozvinutou oblastí.[7]
Po jistou dobu představoval jeho ekonomický výkon až 70 % hrubého domácího produktu celé autonomní oblasti.[zdroj?] Před rozpadem země zaměstnávala Trepča 22 000 lidí. Zahrnoval čtyřicet závodů a některé se nacházely i mimo Kosovo, například v Černé Hoře.
Vysoký počet pracovníků znamenal pro nedaleká města Zvečan a Kosovska Mitrovica nebývalý růst z ekonomického i populačního hlediska. Ve snaze propagovat mnohonárodnost používal někdy celý podnik označení Trepç̌a odkazující na srbský i albánský pravopis dohromady.
Přestože se jednalo o ohromný podnik, byl ve své podstatě ztrátový a technologicky zastaralý. Jugoslávská vláda ani samotný kombinát Trepča nebyl finančně schopen modernizovat provoz a uskutečnit nezbytné investice.[8]
Do roku 1990 se těžba prováděla na patnácti těžebních patrech, tedy až do hloubky 745 metrů. Roční produkce se pohybovala okolo půl milionu tunel. Nejvyšší množství rudy bylo vyprodukováno v roce 1984, a to 705 000 tun. Ke konci existence Jugoslávie se zvyšovala těžba železné rudy a klesala mírně těžba zinku. V roce 1985 byla Trepča největším závodem svého druhu v Evropě[2] a pátým na světě. Produkty z místního kombinátu byly vyváženy do celého světa.[2]
Důl, resp. jeho pracovní kolektiv, byl nositelem cena AVNOJe.[9] Při kombinátu bylo zřízeno také muzeum s bohatými sbírkami nalezených minerálů.[2]
Stávka, rozpad země a válka
V únoru 1989 zde došlo ke stávce horníků[10], která se jako generální stávka rozšířila na území celého Kosova. Následně federální vláda rozhodla o vyhlášení výjimečného stavu.[11] Do autonomní oblasti byla vyslána armáda stávka byla rozpuštěna silou.[12] Stávka rezonovala v celé jugoslávské společnosti; zatímco političtí představitelé Slovinska a Chorvatska vyjádřili podporu stávkujícím[13]<[14], v Bělehradě se demonstrovalo proti stávce. Po následném faktickém zrušení kosovské autonomie byla přijímána politická rozhodnutí o chodu podniku, a to i v sestavách pracovníků v dole, což vedlo k tomu, že řada horníků a jiných pracujících albánské národnosti byla propuštěna.[2] Nespokojenost mezi místními byla patrná již dlouhodobě, kdy bylo používáno oblíbené jugoslávské heslo v podobě Trepča pracuje a Bělehrad se staví (srbsky Trepča radi a Beograd se gradi).[2]
V 90. letech 20. století komplex, především jeho jižní část, chátrala. Slobodan Milošević jmenoval za vedoucího závodu Novaka Bjeliće; pokus o privatizaci podniku nebyl úspěšný. Došlo k jeho postupné destrukci a také rozkradení vybavení. Tyto skutečnosti měly za následek kontaminaci životního prostředí používanými chemikáliemi. Vykradeno bylo také podnikové muzeum s řadou vzácných minerálů.
V roce 1999 zde docházelo ke střetům mezi srbskými a albánskými ozbrojenci. O rok později byl kombinát uzavřen. Příchod mezinárodní správy UNMIK zde doprovázel chaos a další plundrování areálu. V oblastech, které drželi srbští ozbrojenci nicméně provoz závodu pokračoval. Těžba probíhala v 9 z 14 dolů, v 6 z 8 flotačních závodech, v 1 ze dvou metalurgických podniků a v provozu bylo 9 ze 17 továren, čímž bylo možné udržet 70 % kapacity podniku v provozu. Toto bylo uskutečněno proti rozhodnutí UNMIK, což následně donutilo představitele mezinárodní správy odpojit severní část dolů od elektřiny; následně byla z centrálního Srbska zavedeno alternativní vedení, které umožnilo udržet závod v provozu. Vzhledem k očekávanému vniknutí do areálu ze strany UNMIK pracovníci závodu provizorně areál opevnili. Dne 14. srpna 2000 američtí vojáci obsadili severní část areálu.
V roce 2001 byly odhadnuty zásoby rud na 29 milionů tun, z čehož bylo 3,4 až 3,45 % (téměř milion tun) olova, dále 2,23 % až 2,36 % tun zinku a 74 to 81 g/t zlata.
V roce 1999 byly v lokalitách Žitkovac, Kablare a Česmin Lug vytvořeny uprchlické tábory. Umístěni sem byli Romové, Aškalové a Balkánští Egypťané. Pobývalo zde 300 romských rodin. V roce 2001 byl provoz tábora Česmin Lug převeden na dočasnou správu OSN (UNMIK). V červnu až říjnu 2004 bylo zjištěno Světovou zdravotnickou organizací, že třetina dětí, které zde pobývali měla po vyšetření zvýšenou hladinu olova v krvi. U dvanácti dětí se jednalo o velmi vysoké množství olova. WHO následně žádala o urgentní přemístění rodin. V roce 2006 byly tábory uzavřeny. Následně byl postaven náhradní tábor nedaleko za pomoci západoevropských zemí. Ten se však ukázal být také zamořený toxickými látkami a byl uzavřen v roce 2010.
Trepča v nezávislém Kosovu
Již před vyhlášením nezávislosti Kosova v roce 2008 se důl stal předmětem sporů mezi vládou v Bělehradě a vládou v Prištině.[15] Po jistou dobu byl rozdělen mezi dvě firmy; Trepča sever, který spravovali Srbové, a Trepča jih, který měl albánské vedení.
Celý komplex trpí zastaralostí používaného vybavení a poškozuje životní prostředí v povodí řeky Ibar. Předpokládá se, že do dolu by bylo nezbytné investovat několik milionů USD v průběhu následujících let, tak aby bylo možné celý komplex znovu zprovoznit v plné kapacitě. Jižní část Trepči dostala pod správu po UNMIKu Kosovská privatizační agentura. V roce 2005 došlo k havárii, kterou se podařilo napravit až po několika letech. V témže roce zde byl po válce obnoven částečně provoz.[16]
Přestože do války v Kosovu byla pilířem hospodářství autonomní oblasti, nikdy se nepodařilo obnovit provoz Trepči v rozsahu, aby bylo možné její roli navrátit.[17] Vinu na této skutečnosti kromě války a zastaralosti areálu ale také nese změna hospodářské struktury v regionu a odklon od průmyslu a příklon k hospodářství služeb. Značné jsou také nahromaděné ekologické škody, které celý kombinát v minulosti způsobil.[16]
V roce 2017 byla v provozu také severní část celého podniku a závody ve městě Leposavić. Dnes obě části Trepči zaměstnávají každá okolo tisíce pracovníků (na severu srbských a na jihu albánských).[18]
V roce 2019 byla Trepča zapsána jako akciová společnost[19] O tři roky později bylo její vlastnictví následující: z 80 % kosovská vláda a z 20 % zaměstnanci podniku.[17] Tuto strukturu předpokládal zákon, který přijala Skupština Kosova v roce 2016. Tento krok byl kritizován ze strany srbské vlády.
Těžba probíhala v dole Stari Trg a dále v dole Novo Brdo; zinková ruda se vyvážela na evropské trhy.[17] Množství vytěžené rudy se v 3. dekádě 21. století pomalu zvyšovalo a v roce 2022 mělo dle plánů překročit 200 000 tun.[17] Tehdy se důl začal dostávat také do černých čísel.
Těžba
V kombinátu byly těženy a zpracovávány olověné a zinkové rudy. Těžila se také železná ruda a zlato. Byla největším dolem na galenit v tehdejší Jugoslávii. Našlo se zde několik desítek druhů rud a minerálů.
Před rozpadem Jugoslávie byla produkce rud následující:
Stari Trg | Kišnica a Novo Brdo | Severní část | Ruda | Olovo (%) | Zinek (%) | |
---|---|---|---|---|---|---|
1975 | 636 700 | 717 398 | 353 226 | 1 707 324 | 4.57% | 4.43% |
1976 | 658 355 | 734 706 | 359 656 | 1 752 717 | 4.30% | 4.39% |
1977 | 671 758 | 821 322 | 374 591 | 1 867 671 | 4.32% | 4.18% |
1978 | 603 187 | 796 003 | 359 052 | 1 758 242 | 4.27% | 4.08% |
1979 | 674 801 | 786 654 | 362 586 | 1 824 041 | 4.23% | 3.82% |
1980 | 668 418 | 882 605 | 376 031 | 1 927 054 | 3.82% | 3.54% |
1981 | 696 216 | 840 508 | 383 285 | 1 920 009 | 3.77% | 3.18% |
1982 | 628 037 | 852 979 | 402 606 | 1 883 622 | 3.49% | 3.24% |
1983 | 672 262 | 710 797 | 354 907 | 1 737 966 | 3.58% | 3.29% |
1984 | 702 724 | 718 708 | 371 089 | 1 792 521 | 3.36% | 2.95% |
1985 | 687 558 | 582 002 | 340 388 | 1 609 948 | 3.45% | 3.02% |
1986 | 647 078 | 523 351 | 297 409 | 1 467 838 | 3.51% | 3.03% |
1987 | 636 935 | 527 930 | 267 281 | 1 432 146 | 3.73% | 3.00% |
1988 | 571 618 | 442 664 | 264 857 | 1 279 139 | 3.51% | 3.26% |
1989 | 368 573 | 413 244 | 237 028 | 1 018 845 | 3.54% | 3.33% |
1990 | 204 570 | 298 143 | 217 755 | 720 468 | 3.03% | 3.16% |
1991 | 206 489 | 177 553 | 105 322 | 489 364 | 3.84% | 4.14% |
1992 | 134 946 | 62 449 | 90 020 | 287 415 | 4.15% | 3.79% |
1993 | 48 612 | 22 953 | 26 437 | 98 002 | 4.04% | 4.39% |
1994 | 32 475 | 26 125 | 13 663 | 72 263 | 3.24% | 3.89% |
1995 | 125 761 | 47 566 | 86 448 | 259 775 | 4.02% | 4.35% |
1996 | 181 809 | 102 641 | 111 225 | 395 675 | 4.39% | 5.25% |
1997 | 257 888 | 117 201 | 138 881 | 513 970 | 3.27% | 4.97% |
1998 | 311 315 | 143 178 | 178 365 | 632 858 | 3.00% | 2.97% |
1999 | 87 296 | 49 490 | 105 640 | 242 426 | 2.60% | 1.72% |
2000 | 0 | 0 | 28 321 | 28 321 | 6.92% | 3.43%[20] |
Reference
V tomto článku byly použity překlady textů z článků Trepča na německé Wikipedii, Trepča (rudnik) na chorvatské Wikipedii, Trepča (rudnik) na srbské Wikipedii a Trepča Mines na anglické Wikipedii.
- ↑ UKJAJ, Nikola. Kosovo – turistički vodič. Priština: Turistički savez Kosova, 1973. Kapitola Oglasni deo, s. 89. (srbština)
- ↑ a b c d e f Kosovo’s vast Trepca industrial complex in limbo for 23 years. Intellinews [online]. [cit. 2024-05-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ STAMENKOVIĆ, Srboljub. Geografska enciklopedija naselja Srbije 2 (Ž-Lj). Beograd: Stručna knjiga, 2000. ISBN 86-82657-14-7. Kapitola Zvečan, s. 49. (srbština)
- ↑ VICKERS, Miranda. The Albanians: A modern history. [s.l.]: I. B. Tauris, 2001. 652 s. S. 147. (angličtina)
- ↑ PETRANOVIĆ, Branko. ISTORIJA JUGOSLAVIJE, knjiga III - SOCIJALISTIČKA JUGOSLAVIJA 1955-1988. [s.l.]: [s.n.] S. 97. (srbochorvatština)
- ↑ PETRANOVIĆ, Branko. ISTORIJA JUGOSLAVIJE, knjiga III - SOCIJALISTIČKA JUGOSLAVIJA 1955-1988. [s.l.]: [s.n.] Kapitola politika odkupa, s. 266. (srbochorvatština)
- ↑ BISERKO, Sonja. Jugoslavija u istorijskoj perspektivi. Bělehrad: Helsinški odbor za ljudska prava u Srbiji, 2017. ISBN 978-86-7208-207-4. S. 271. (srbština)
- ↑ BISERKO, Sonja. Jugoslavija u istorijskoj perspektivi. Bělehrad: Helsinški odbor za ljudska prava u Srbiji, 2017. ISBN 978-86-7208-207-4. S. 260. (srbština)
- ↑ DOLNIČAR, Ivan. Jugoslavija 1941 – 1981. Bělehrad: eksport pres, 1981. S. 381. (srbochorvatština)
- ↑ Štrajk rudara u Trepči: Kako je protest u kosovskom rudniku 1989. godine najavio raspad Jugoslavije. BBC [online]. [cit. 2024-05-23]. Dostupné online. (srbsky)
- ↑ Kurti u Starom Trgu: „Rudari pre 35 godina postavili temelje Republike, danas Republika i rudari zajedno grade Trepču“. kossev.info [online]. [cit. 2024-05-23]. Dostupné online. (srbsky)
- ↑ BISERKO, Sonja. Jugoslavija u istorijskoj perspektivi. Bělehrad: Helsinški odbor za ljudska prava u Srbiji, 2017. ISBN 978-86-7208-207-4. S. 273. (srbština)
- ↑ BISERKO, Sonja. Jugoslavija: Poglavlje 1980–1991. Bělehrad: Helsinški odbor za ljudska prava u Srbiji, 2021. ISBN 978-86-7208-221-0. S. 42. (srbština)
- ↑ BISERKO, Sonja. Jugoslavija: Poglavlje 1980–1991. Bělehrad: Helsinški odbor za ljudska prava u Srbiji, 2021. ISBN 978-86-7208-221-0. S. 326. (srbština)
- ↑ Kako je i pre 20 godina Trepča bila političko pitanje?. danas.rs [online]. [cit. 2024-05-23]. Dostupné online. (srbsky)
- ↑ a b Kosovo: Doly Trepča a jejich ekologické zátěže. Enviweb [online]. [cit. 2024-05-23]. Dostupné online.
- ↑ a b c d Ugroženo funkcionisanje Trepče. Svobodná Evropa [online]. [cit. 2024-05-23]. Dostupné online. (srbsky)
- ↑ Kombinat podeljen kao i Mitrovica: Kako oživeti Rudnik Trepča. Svobodná Evropa [online]. [cit. 2024-05-23]. Dostupné online. (srbsky)
- ↑ Kombinat Trepča registrovan kao akcionarsko društvo. Svobodná Evropa [online]. [cit. 2024-05-23]. Dostupné online. (srbsky)
- ↑ Lazarević. Brief History of Trepca
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Trepča na Wikimedia Commons
- Informace o dole na stránkách sberatelmineralu.cz