Václav Bělský
Václav rytíř Bělský | |
---|---|
![]() Václav Bělský (1867) | |
Purkmistr Prahy | |
Ve funkci: 7. července 1863 – 4. listopadu 1867 | |
Předchůdce | František Václav Pštross |
Nástupce | Karel Leopold Klaudy |
Poslanec Českého zemského sněmu | |
Ve funkci: 1863 – 1872 | |
Poslanec Říšské rady | |
Ve funkci: 1871 – 1872 | |
Stranická příslušnost | |
Členství | Národní str. (staročeši) |
Narození | 22. září 1818 Bratkovice Rakouské císařství ![]() |
Úmrtí | 22. května 1878 (ve věku 59 let) Praha Rakousko-Uhersko ![]() |
Místo pohřbení | Vyšehradský hřbitov |
Děti | Václav Bělský |
Příbuzní |
|
Alma mater | Karlo-Ferdin. univ. |
Profese | advokát, notář, politik a právník |
Commons | Václav Bělský |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Václav Bělský, též Václav rytíř Bělský či Bielsky (22. září 1818 Bratkovice[1] , obec Černuc – 22. května 1878 Praha[2]), byl český právník a politik, purkmistr Prahy v letech 1863–1867, poslanec Českého zemského sněmu a Říšské rady
Život
Mládí, studium a profesní dráha
Pocházel z rodiny bratkovského chalupníka Josefa Bělského.[1] Studoval na gymnáziu v Litoměřicích a Hradci Králové, kde byl jeho učitelem Václav Kliment Klicpera. Poté absolvoval filozofii a právo v Praze a v roce 1845 získal doktorský titul. Během revoluce roku 1848 byl členem Národního výboru a pražského obecního zastupitelstva. V roce 1850 se stal tajemníkem obchodní a živnostenské komory, 1851 notářem a 1858 advokátem. Proslavil se návrhem na zřizování spořitelen na venkově a úpravou jednoty rakouských cukrovarníků pro vzájemné pojištění.
Zemřel na mrtvici.[3] Pohřben byl v Praze na Vyšehradském hřbitově [4].
Rodinný život
Václav Bělský byl ženat, s manželkou Marií (1827–??) měl tři děti.[5] Syn Václav (1853–??) byl právník a advokát.[6]
Politická dráha
Pražským politikem a purkmistrem
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4b/Belsky_Vaclav_Cartoon.png/220px-Belsky_Vaclav_Cartoon.png)
V roce 1861 byl znovu zvolen do pražského obecního zastupitelstva a stal se náměstkem purkmistra Františka Václava Pštrosse. Po jeho smrti byl pak od 7. července 1863 pražským purkmistrem. V této funkci založil obecní plynárnu, reálné gymnázium na Malé Straně a obecní pojišťovnu. Nechal také vybudovat Most císaře Františka Josefa I..
Velkých zásluh si dobyl v létě 1866, kdy pruské vojsko po bitvě u Hradce Králové obsadilo Prahu a všichni vyšší rakouští úředníci byli evakuováni. Vyjednáváním s pruským vedením se mu podařilo zabránit rabování a omezit vzniklé škody. V době okupace také pomohl nezaměstnaným dělníkům organizováním veřejných prací, během kterých vznikly Letenské sady a nové silnice. Za svou činnost během války si získal respekt většiny obyvatel a byl oceněn i císařem.[7] Roku 1866 byl povýšen do šlechtického stavu.[8]
Bělský odstoupil z funkce purkmistra v roce 1867 po urážce ze strany náměstka místodržícího, který mu udělil důtku, jakou obvykle dává svým podřízeným.[9] Aféra souvisela s rakousko-uherským vyrovnáním, se kterým česká politická reprezentace nesouhlasila.
Politické aktivity na zemské a říšské úrovni
Byl aktivní i v zemské a celostátní parlamentní politice. V období let 1863–1872 byl poslancem Českého zemského sněmu,[8] kam byl zvolen v doplňovacích volbách v prosinci 1863 za kurii městskou, obvod Praha-Nové Město[10] místo Františka Václava Pštrosse.[11] Uspěl i v řádných zemských volbách v lednu 1867, nyní za kurii městskou, obvod Praha-Staré Město[12] a v krátce poté vypsaných zemských volbách v březnu 1867.[13] V srpnu 1868 patřil mezi 81 signatářů státoprávní deklarace českých poslanců, v níž česká politická reprezentace odmítla centralistické směřování státu a hájila české státní právo.[14] Čeští poslanci tehdy praktikovali politiku pasivní rezistence, při níž odmítali aktivně vykonávat své mandáty. Bělský byl proto zbaven mandátu pro absenci v září 1868.[15] Manifestačně byl znovu zvolen v září 1869.[16] Uspěl i v řádných zemských volbách v roce 1870[17] a zemských volbách v roce 1872.[18] Pasivní rezistence pokračovala, takže mandát ztratil. V doplňovacích volbách roku 1873 již v jeho obvodu na sněm místo něj usedl Karel Leopold Klaudy.[19]
Zemský sněm ho roku 1870 zvolil i poslancem Říšské rady (celostátní zákonodárný sbor, tehdy ještě nevolen přímo, ale tvořen delegáty jednotlivých zemských sněmů), kde reprezentoval kurii městskou. Vzhledem k politice pasivní rezistence, kterou tehdy praktikovala česká Národní strana ale fakticky mandát říšského poslance nevykonával. Jeho mandát pak byl na základě absence 23. února 1872 prohlášen za zaniklý.[20] V roce 1870 podnikl misi do Vídně, kde jménem českých politiků sondoval možnost návratu Čechů na Český zemský sněm podmíněný mírou ústupků v očekávaném císařském reskriptu. Bělský nezjistil uspokojivé garance, Český klub nicméně na návrh Františka Palackého přesto rozhodl podmínečně na zemský sněm vstoupit.[21] Bělského cesta do Vídně byla součástí vyjednávání s premiérem Alfredem Potockim ohledně rozšíření vyrovnání i na Čechy. Byla mu tehdy nabídnuta i funkce ministra spravedlnosti, ale k žádnému výsledku se nedospělo.
Odkazy
Reference
- ↑ a b Matriční záznam o narození a křtu farnost Velvary
- ↑ Matriční záznam o úmrtí a pohřbu farnost při kostele Panny Marie Sněžné na Novém Městě pražském
- ↑ Úmrtí. Světozor. 5. 1878, roč. 12, čís. 22, s. 279. Dostupné online.
- ↑ hrob Václava Bělského na vyšehradském hřbitově v Praze. 212.47.2.130 [online]. [cit. 2019-03-23]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2019-03-23.
- ↑ Národní archiv, Policejní ředitelství I, konskripce, karton 24, obraz 313
- ↑ Soupis pražských obyvatel: Bělský Václav, 1853
- ↑ Václav Bělský. Světozor. 11. 1867, roč. 1, čís. 18, s. 176. Dostupné online.
- ↑ a b Urban, Otto: Česká společnost 1848-1918. Praha: Svoboda, 1982. S. 668.
- ↑ Přehled politický. Světozor. 11. 1867, roč. 1, čís. 18, s. 171. Dostupné online.
- ↑ Wiener Zeitung, 31. 12. 1863, s. 5.
- ↑ Die Presse, 24. 12. 1863, s. 3.
- ↑ http://www.psp.cz/eknih/1867skc/1/stenprot/001schuz/s001001.htm
- ↑ http://www.psp.cz/eknih/1867_69skc/1/stenprot/001schuz/s001005.htm
- ↑ Osvědčení poslancův českých. Národní noviny. Srpen 1868, čís. 37, s. 1. Dostupné online.
- ↑ http://www.psp.cz/eknih/1867_69skc/2/stenprot/020schuz/s020006.htm
- ↑ http://www.psp.cz/eknih/1867_69skc/3/stenprot/007schuz/s007001.htm
- ↑ http://www.psp.cz/eknih/1870skc/1/stenprot/001schuz/s001002.htm
- ↑ http://www.psp.cz/eknih/1872skc/1/stenprot/003schuz/s003001.htm
- ↑ http://www.psp.cz/eknih/1872skc/2/stenprot/003schuz/s003001.htm
- ↑ Databáze stenografických protokolů a rejstříků Říšské rady z příslušných volebních období, http://alex.onb.ac.at/spa.htm.
- ↑ Urban, Otto: Česká společnost 1848-1918. Praha: Svoboda, 1982. S. 245.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Václav Bělský na Wikimedia Commons
Dílo Válka z roku 1866 v Čechách, její vznik, děje a následky/X. Praha za války ve Wikizdrojích
Článek vznikl s využitím materiálů z Digitálního archivu časopisů ÚČL AV ČR, v. v. i. (http://archiv.ucl.cas.cz/).