Alejandro Toledo
Alejandro Toledo | |
---|---|
![]() | |
Perun 92. presidentti | |
28. heinäkuuta 2001 – 28. heinäkuuta 2006 | |
Varapresidentti | Raúl Diez Canseco (1.) David Waisman (2.) |
Edeltäjä | Valentín Paniagua |
Seuraaja | Alan García |
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 28. maaliskuuta 1945 (ikä 79) Cabana, Peru |
Puoliso | Eliane Karp |
Tiedot | |
Puolue | Perú Posible |
Uskonto | Katolisuus |
[ Muokkaa Wikidatassa ] ![]() | |
Infobox OK |
Alejandro Celestino Toledo Manrique (s. 28. maaliskuuta 1946) on perulainen taloustieteilijä, joka toimi maansa presidenttinä 2001–2006. Hän oli tehtävässä ensimmäinen alkuperäiskansan edustaja.[1]
Hänet valittiin presidentiksi vuonna 2001, kun hän voitti istuvan presidentin Alan Garcían. Toledo saavutti kansainvälistä kuuluisuutta johdettuaan oppositiota vuodet 1990–2000 hallinnutta Alberto Fujimoria vastaan.
Elämäkerta
Toledo on kotoisin 16-lapsisesta maanviljelijäperheestä Cabanasta, Pallascan maakunnasta Ancashin alueella. Hän varttui Chimbotessa Perun pohjoisrannikolla. 16-vuotiaana hän sai vuoden stipendin San Franciscon yliopistoon. Hän suoritti taloustieteen tutkinnon ja rahoitti opiskelunsa osittain jalkapallostipendillä sekä työskentelemällä huoltoasemalla. Tohtorintutkintonsa hän sai Stanfordin yliopistosta. Tämän jälkeen hän työskenteli taloustieteiden professorina Universidad del Pacíficossa Perussa. Hän on toiminut Yhdistyneiden kansakuntien, Maailmanpankin, ILO:n ja OECD:n konsulttina. Hän on toiminut tutkijana Harvardissa ja vierailevana professorina Wasedan yliopistossa Tokiossa. Toledon julkaisuihin kuuluu talouskasvua ja rakennemuutosta käsitteleviä tutkimuksia.
Toledo ryhtyi politiikkaan sitoutumattomana ehdokkaana vuoden 1995 presidentinvaaliin, jossa sai 3 % äänistä ja Fujimori valittiin uudelleen. Toledo perusti Perú Posible -puolueen 1999 ja julisti asettuvansa ehdolle vuoden 2000 vaaleihin. Huolimatta kolmannen kauden perustuslainvastaisuudesta Fujimori asettui jälleen ehdolle.
Toledosta tuli opposition johtohahmo ja hän sai useimpien muiden ehdokkaiden tuen. Fujimori voitti kuitenkin Toledon, vaikka vaalia arvosteltiin vilpilliseksi. Toledo kieltäytyi osallistumasta toiselle kierrokselle ja vaati vaalin mitätöimistä. Tämän jälkeen hän ilmoitti vetäytyvänsä vaalista, mutta se järjestettiin silti, ja Toledo sai 17 % äänistä. Protestit Fujimorin valintaa vastaan kukistettiin kyynelkaasulla.
Ongelmat
Marraskuussa 2000 syytökset vilpistä ja korruptiosta saivat Fujimorin myöntymään uusiin vaaleihin 2001. Kun Fujimori oli Bruneissa APECin kokouksessa, hänen puolueensa menetti vallan kongressissa. Fujimori matkusti Japaniin ja jätti eronpyyntönsä faksilla. Kongressin puhemiehestä Valentín Paniaguasta tuli virkaatekevä presidentti. Jo suunnitellut vaalit järjestettiin 29. toukokuuta 2001. Toledo voitti entisen presidentin Alan Garcían niukasti (52,5 % vs. 47,5 %). Hän vannoi virkavalansa 28. heinäkuuta 2001.
Toledon astuessa virkaansa maata riivasivat levottomuudet ja köyhyys. Yli puolet väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella huolimatta maan kansainvälisesti varsin menestyksekkäästä 4 % vuotuisesta talouskasvusta. Toledo lupasi kampanjassaan katkaista siteet Perun menneisyyteen, jolla hän tarkoitti Fujimorin korruptiota ja virkanimityksiä.
Myös Toledoa ympäröivät skandaalit ja polemiikki. Hänen 18 000 Yhdysvaltain dollarin vuosipalkkansa aiheutti närää maassa, jossa opettaja ansaitsee 100–200 dollaria kuussa. Vuonna 2002 Toledo joutui myös tunnustamaan 13-vuotiaan aviottoman tyttären Zarain, jonka olemassaolon hän ensin yritti kieltää. Heinäkuussa 2004 hän kutsui tilintarkastajat tarkastamaan pankkitilinsä korruptiosyytösten vuoksi.
Maaliskuussa 2005 nousi metakka, kun paljastui, että Perú Posible oli väärentänyt hänen siunauksellaan tuhansia kannattajakortteja päästäkseen mukaan vuoden 2000 vaaleihin. Poliisin mukaan 78 % allekirjoituksista oli väärennetty.
Vuoden 2005 elokuussa Toledo nimitti kiistellyn Fernando Oliveran ulkoministeriksi. Se johti kolmen ministerin, mukaan lukien pääministeri Carlos Ferreron, eroon. Lain mukaan pääministerin ero johtaa koko hallituksen eronpyyntöön. Näin ollen Olivera pakotettiin eroon ja hänen viisipäiväinen ministerinuransa (11.–16. elokuuta 2005) jäi Perun historian lyhimmäksi.
Kun Toledo vannoi virkavalansa, hänelle antoi tukensa 59 % kansasta. Maaliskuussa 2005 hänen suosionsa oli 8 %, matalampi kuin yhdelläkään muulla Etelä-Amerikan presidentillä. Heinäkuussa hänen suosionsa oli noussut 13,5 %:sta 18 % hallituksen laajojen työllistämishankkeiden ja talouskasvun seurauksena. Elokuussa 2005 hänen kannatuksensa oli jälleen vain 7 %.
Yhdeksi suurimmista Toledon saavutuksista voi tulla vapaakauppasopimus Yhdysvaltain kanssa, joka poistaa kaupparajoitukset maiden väliltä. Sen vahvistamisen oli tarkoitus tapahtua Yhdysvaltain ja Perun kongresseissa vuoden 2006 aikana. Etelä-Amerikassa Toledo on kannattanut valtatieyhteyksien kehittämistä Brasiliasta ja Boliviasta Perun Tyynenmeren satamiin, mikä auttaisi maan eteläosan kehitystä. Hän on tukenut myös Etelä-Amerikan CSN-kauppaliiton (Comunidad Sudamericana de Naciones) luomista.
Presidenttikauden jälkeen
Kautensa jälkeen Toledo on asunut Yhdysvalloissa. Häntä vastaan nostettiin syyte joulukuussa 2006 vuoden 2000 vaalien kannattajakorttien väärentämisestä.[2]
Lähteet
Aiheesta muualla
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
![Perun vaakuna](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/Gran_Sello_de_la_Rep%C3%BAblica_del_Per%C3%BA.svg/56px-Gran_Sello_de_la_Rep%C3%BAblica_del_Per%C3%BA.svg.png)
- San Martín
- Luna Pizarro
- La Mar
- Bernardo de Tagle
- Riva Agüero
- Sucre
- Bernardo de Tagle
- Bolívar
- Santa Cruz
- Salazar y Baquíjano
- La Mar
- Gutiérrez de la Fuente
- Gamarra
- Luna Pizarro
- Orbegoso
- Bermúdez
- Salaverry
- Santa Cruz
- Gamarra
- Menéndez
- Torrico
- Vidal
- Figuerola
- Vivanco
- Nieto
- Castilla
- Elías
- Menéndez
- Figuerola
- Menéndez
- Castilla
- Echenique
- Castilla
- San Román
- Castilla
- Diez Canseco
- Pezet
- Diez Canseco
- Prado
- Diez Canseco
- Balta
- Gutiérrez
- Diez Canseco
- Zevallos
- Pardo
- Prado
- Piérola
- García Calderón
- Montero
- Iglesias
- Arenas
- Cáceres
- Morales Bermúdez
- Borgoño
- Cáceres
- Piérola
- Romaña
- Candamo
- S. Calderón
- Pardo y Barreda
- Leguía
- Ponce
- Sánchez Cerro
- Elías Arias
- Jiménez
- Samanez Ocampo
- Sánchez Cerro
- Benavides
- Prado Ugarteche
- Bustamante y Rivero
- Odría
- Noriega
- Odría
- Prado Ugarteche
- Pérez Godoy
- Lindley
- Belaúnde
- Velasco
- Morales Bermúdez
- Belaúnde
- García
- Fujimori
- Paniagua
- Toledo
- García
- Humala
- Kuczynski
- Vizcarra
- Merino
- Sagasti
|