Etelänselkälokki
Etelänselkälokki | |
---|---|
![]() | |
Uhanalaisuusluokitus | |
Elinvoimainen [1] | |
| |
Tieteellinen luokittelu | |
Domeeni: | Eukaryootit Eucarya |
Kunta: | Eläinkunta Animalia |
Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
Luokka: | Linnut Aves |
Lahko: | Rantalinnut Charadriiformes |
Heimo: | Lokit Laridae |
Suku: | Lokit Larus |
Laji: | dominicanus |
Kaksiosainen nimi | |
Larus dominicanus | |
Alalajit | |
| |
Katso myös | |
| |
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |
Etelänselkälokki (Larus dominicanus) on eteläisellä pallonpuoliskolla elävä selkälokin vastinlaji.
Koko ja ulkonäkö
Etelänselkälokki muistuttaa selkälokkia. Se on kuitenkin hieman suurempi, nokka on järeämpi ja koivet ovat vihertävänharmaat (selkälokilla keltaiset). Sen pituus on noin 56 cm, siipien kärkiväli noin 128 cm ja paino noin yksi kilogramma.
Esiintyminen
Etelänselkälokki elää eteläisen pallonpuoliskon valtamerien rannikoilla ja saarilla sekä Etelä-Amerikassa, Etelä-Afrikassa että Oseaniassa. Alkoi esiintyä Pohjois-Amerikassa myöhäisellä 1980-luvulla.[2] Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 3,3–3,4 miljoonaa yksilöä.
Elinympäristö
Valtamerien rannikot ja saaret.
Lisääntyminen
Pesä on painanne maassa ja vuorattu ruohoilla ja höyhenillä. Naaras munii tavallisesti kolme munaa. Molemmat emot ruokkivat poikasia.
Ravinto
Etelänselkälokit ovat kaikkiruokaisia kuten useimmat muutkin lokit.
Lähteet
Aiheesta muualla
- Birdinfo (kuvia myös nuorista linnuista) (Arkistoitu – Internet Archive)
|