Pikkukaupungin poika
Pikkukaupungin poika | |
---|---|
The Bay Boy | |
![]() | |
Ohjaaja | Daniel Petrie |
Käsikirjoittaja | Daniel Petrie |
Tuottaja | Denis Héroux John Kemeny |
Säveltäjä | Claude Bolling |
Kuvaaja | Claude Agostini |
Tuotantosuunnittelija | Richard Harrison |
Pukusuunnittelija | Renée April |
Valmistustiedot | |
Valmistusmaa | Ranska Kanada |
Tuotantoyhtiö |
|
Levittäjä | Cineplex Odeon Films |
Ensi-ilta | 1984 |
Kesto | 107 minuuttia |
Alkuperäiskieli | englanti |
Aiheesta muualla | |
IMDb | |
Elonet | |
AllMovie | |
[ Muokkaa Wikidatassa ] ![]() | |
Infobox OKNimi-testi OK |
Pikkukaupungin poika (The Bay Boy) on Daniel Petrien käsikirjoittama ja ohjaama kanadalais-ranskalainen, englanninkielinen draaamelokuva vuodelta 1984. Petrien omiin nuoruudenkokemuksiin pohjautuva elokuva on kasvutarina teini-ikäisestä pojasta 1930-luvun lopun Nova Scotian provinssin rannikkokaupungissa Kanadassa. Poikaa näyttelee Kiefer Sutherland ja hänen vanhempiaan Liv Ullmann ja Peter Donat.
Juoni
16-vuotias Donald Campbell hoitaa vammaista veljeään, käy katolista koulua ja toimii kirkon kuoripoikana. Äiti haluaisi pojastaan pappia, mutta pojan mieltä askarruttavat moraaliset kysymykset, kuten tyttöjen ja homoseksuaalisen papin lähentelyt ja paikallisen poliisin väärinkäytökset.[1]
Rooleissa
Kiefer Sutherland | … | Donald Campbell |
Liv Ullmann | … | rouva Campbell |
Peter Donat | … | herra Campbell |
Alan Scarfe | … | kersantti Tom Coldwell |
Mathieu Carrière | … | isä Chaisson |
Vastaanotto
Pikkukaupungin poika palkittiin Genie Awards -palkintogaalassa vuoden parhaana kanadalaiselokuvana[2].
Elokuva sai Suomessa teatteriensi-iltansa tammikuussa 1987. Se julkaistiin myös VHS-videona ja esitettiin Kolmoskanavalla 1991 ja MTV3-kanavalla 1999. Helsingin Sanomien Pertti Avolan mielestä Pikkukaupungin poika on sympaattinen ja pienimuotoinen nuoren pojan kehityskertomus, jossa hyvä paikallisväri ja aito tunnelma luovat varsinaisen jännitteen, kun taas itse tarina on varsin tavanomainen. Hänestä Kiefer Sutherland on tässä ensimmäisessä pääosassaan parempi kuin monissa sen jälkeisissä 1980-luvun elokuvissa. Sen sijaan äitiä esittävän Liv Ullmannin roolityö ei Avolaa vakuuttanut.[1] Video-oppaan Asko Alasen mielestä elokuvan on haihatteleva mutta tunnelmallinen nuoruusmuisto, kolmen tähden viidestä arvoinen[3].