Preussinsininen
![]() | Artikkeli Pariisinsininen tulisi yhdistää tähän artikkeliin. Yhdistämisestä saatetaan keskustella artikkelin keskustelusivulla. |
Preussinsininen | |
---|---|
Tunnisteet | |
IUPAC-nimi | rauta(II,III)heksasyanoferraatti(II,III) |
Muut nimet | rauta(III)ferrosyanidi rauta(III)heksasyanoferraatti(II) |
CAS-numero | 14038-43-8 |
PubChem CID | 2724251 |
Ominaisuudet | |
Molekyylikaava | Fe4[Fe(CN)6]3 |
Moolimassa | 859,229 g/mol |
Ulkomuoto | tumman sinistä jauhetta |
Tiheys | 1,80 g/cm3[1] |
Liukoisuus veteen | ei liukene |
Infobox OK |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b2/Prussian_blue.jpg/300px-Prussian_blue.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/01/Hexacyanoferrat%28II%29.svg/180px-Hexacyanoferrat%28II%29.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/HexacyanidoferratIII_2.svg/180px-HexacyanidoferratIII_2.svg.png)
Preussinsininen on epäorgaaninen kivennäisväri, joka keksittiin sattumalta Berliinissä vuosina 1704–1707. Värin syntetisoi kemisti Johann Jacob Diesbach.[2] Preussinsininen on ensimmäisiä keinotekoisia väriaineita.[3] Sen kemiallinen kaava on Fe4[Fe(CN)6]3
Väristä käytetään useita nimiä, suomeksikin muun muassa kiinansininen, englanninsininen ja Diesbachin sininen. Väri valmistettiin perinteisesti rautakloridista tai rauta-alunasta ja keltaisesta verilipeäsuolasta. Se on hyvin pysyvä.[2]
Jo vuosisatojen ajan oli ollut puutetta sopivasta suhteellisen halvasta ja kestävästä sinisestä väripigmentistä, joten preussinsininen yleistyi nopeasti. Uutta väriä käytettiin suorastaan tuhlailevasti esineissä ja interiööreissä.[3] Väri oli taiteilijoiden käytössä 1720-luvulla, ja kului vielä parikymmentä vuotta kunnes se oli käytössä kaikkialla Euroopassa.[2]
Alkujaan 1700-luvulla teräväpartikkelinen väriaine oli täplikästä, mutta 1900-luvulla partikkelit olivat muuttuneet pyöreiksi ja väri tummemmaksi ja tasaisemmaksi.[2] Preussinsininen on voimakas väriaine erityisesti öljyvärinä, ja sitä myydään lisäaineilla jatkettuna jo työskentelyn ja värien sekoittamisen helpottamiseksi.[3]
Huolimatta siitä, että aineen molekyyli sisältää syanidi-ioneja, se on myrkytön, koska syanidi-ionit ovat sitoutuneet lujasti rautaioneihin.[4] Aineesta tulee vaarallista, jos sitä käsitellään hapolla, koska silloin syanidi-ionit vapautuvat sidoksistaan.
Preussinsinistä käytetään talliumin ja radioaktiivisen cesiumin (enimmäkseen cesium-137) vastamyrkkynä.[5]
Lähteet
- ↑ Haynes, William M. (toim.): CRC Handbook of Chemistry and Physics, s. 4-67. 97. painos. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.12.2020). (englanniksi)
- ↑ a b c d Päivi Hintsanen: Preussinsininen Coloria.net. Viitattu 24.8.2010.
- ↑ a b c Kiljunen, Veikko: Taidemaalarin materiaalioppi, s. 44–45. Helsinki: Kustannus Oy Taide, 1996. ISBN 951-608-004-9.
- ↑ Journal of Toxicology, Suicide Attempt by Ingestion of Potassium Ferricyanide
- ↑ Facts About Prussian blue#Thallium & Cesium (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla
- Centers for Disease Control and Prevention (CDC): Fact Sheet, Prussian blue (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)