Reményi Ede (hegedűművész)
Reményi Ede | |
![]() | |
Életrajzi adatok | |
Születési név | Hoffmann Ede |
Született | 1828. január 17. Miskolc |
Elhunyt | 1898. május 15. (70 évesen) San Francisco[1] |
Sírhely | The Evergreens Cemetery |
Iskolái | Bécsi Zene- és Előadóművészeti Egyetem (1842–1845) |
Pályafutás | |
Hangszer | hegedű |
Díjak | Jászberény díszpolgára (1860) |
Tevékenység | zeneszerző |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Reményi Ede témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
![]() | Ez a szócikk a hegedűművész és zeneszerzőről szól. Hasonló címmel lásd még: Reményi Ede (egyértelműsítő lap). |
Reményi Ede (eredeti nevén Hoffmann Ede, Miskolc, 1828. január 17. – San Francisco, 1898. május 15.) zeneszerző, hegedűművész.[2] A világ öt kontinensén ismert virtuóz, Viktória királynő „udvari virtuóz” címmel kitüntetetett hegedűse volt. Testvére Reményi Antal 1848-49-es honvédszázados.
Élete
Apja, Hoffman Henrik aranyműves, anyja Vidov Katalin.[3] Tanulmányait szülővárosában kezdte, kilenc évesen már hangversenyezett. Zenei képzését 1842 és 1845 között a bécsi konzervatóriumban a bécsi hegedűiskola alapítójánál, Böhm Józsefnél folytatta. Húszéves korában, Bécsből hazatérve, részt vett a szabadságharcban. Görgei Artúr segédtisztje, majd kedvenc hegedűse lett, emiatt külföldi emigrációba kényszerült a szabadságharc leverése után. Konstantinápolyon, Párizson, Londonon keresztül utazott Amerikába.[4][5] Képzett hegedűművészként tért vissza Európába, majd rövid idő alatt páratlan karriert futott be. A kor számos kiemelkedő zeneszerzőjével kapcsolatba került, többek közt 1852-53-ban a fiatal Brahmsot magával vitte hangversenyútjaira.[5] 1853-ban kapcsolódott Liszt Ferenc Weimari Társaságához is. 1854-ben egy ideig Londonban élt, itt Viktória királynő „udvari virtuóz” címmel tüntette ki, valamint a királynő hegedűse címét is elnyerte.[6][7] 1855-ben távozott Amerikába, majd öt év után, 1860-ban amnesztiával hazatért.
Ezután másfél évtizeden keresztül központi szereplője a magyar zenei életnek. Az ország különböző városaiban adott hangversenyeket, koncertezett Liszttel is,[8] több nagy jelentőségű alapítványt indított. 1870-ben a Nemzeti Színház intendánsa, báró Orczy István első hegedűsnek szerződtette.[5] Azonban rövid időn belül otthagyta állását, lemondó levelét a Zenészeti Lapokban is közzétették.[9] Ugyanakkor nagy áldozatot hozott a közművelődés terén: kezdeményezte a gyűjtést a Petőfi-szoboralapra, melynek érdekében koncertkörutat szervezett, s ennek bevételét, 67 000 forintot, a Petőfi-szobor, és a közben megalakuló Széchenyi-szoboralap részére adományozta.[7] 1872. február 10-én Pesten, a belvárosi plébániatemplomban feleségül vette Fáy Antal lányát, Fáy Gizellát, esküvői tanúik Liszt Ferenc, Mihalovich Ödön, Jekelfalussy Lajos és Blaskovich Ernő voltak, a párt Haynald Lajos eskette.[10][11] Külföldre mentek: először Párizsba, majd Londonba, végül 1878 őszén az USA-ban telepedett le véglegesen.
Amerikai évei alatt is rendszeresen koncertezett, New Yorkban a New York-i Filharmonikusokkal 1878. november 23-án,[12] 1878. december 7-én a Fehér Házban az Amerikai Egyesült Államok elnöke, Rutherford B. Hayes vendégeként játszott,[13] de egy másik amerikai elnöknek, William McKinleynek is vendége volt a Fehér Ház kabinet irodájában.[14] Továbbra is fáradhatatlanul utazott és koncertezett, 1886 és 1890 között Japánban, Kínában, Tasmániában, Új-Zélandon, Ceylonban, Madagaszkáron és Dél-Afrikában is. Az USA-ból már csak koncertutakra jött át Európába, így járt még egyszer Magyarországon is, 1891-ben. A halál egyik San Franciscó-i koncertjén, hegedülés közben érte.[5][15] 1898. május 29-én búcsúztatták véglegesen New Yorkban.[16]
Reményi több kiváló hangszerrel rendelkezett, saját tulajdonú Stradivarin játszott. Nevét a zeneirodalomban általában Brahmsszal kapcsolatban említik, Brahms állítólag tőle vette át a Magyar táncok két dallamát.[17] Kortársai játékában a technikai briliáns fölényen kívül kiemelték rendkívül szenvedélyességét, impulzivitását, a Grove Dictionary of Music and Musicans Reményi világutazó művészi karakterét üstököshöz hasonlítja, mely hol felbukkan, hol eltűnik a nemzetközi művészi életből.[16]
Művei
- Eredeti magyar népdalok és csárdások (é. n.)
- Eredeti magyar nép- és táncdal (1859)
- Nagy hallgató (é. n.)
- virtuóz hegedűátiratok
Galéria
- Reményi Ede és J. Brahms (1852)
- Reményi Ede a Vasárnapi Újságban (1856)
- Bostoni koncertprogramja (1891)
Jegyzetek
- ↑ Integrált katalógustár (német nyelven). (Hozzáférés: 2015. január 1.)
- ↑ Brockhaus Riemann zenei lexikon III. (O–Z). Szerk. Carl Dahlhaus, Hans Heinrich Eggebrecht. Budapest: Zeneműkiadó. 1985. 213. o. ISBN 9633305723
- ↑ Hevesi Szemle - Hevesi Napló - Új Hevesi napló 1973-2001 Hevesi Szemle 14. (1986)1986 / 4. számZENESzecskó Károly: Reményi Ede Egerben
- ↑ A magyar zsidóság története. zsido.hu. [2017. május 15-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. szeptember 10.)
- ↑ a b c d Reményi Ede – Életrajz. Színészkönyvtár. [2012. január 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. szeptember 10.)
- ↑ (1856) „Reményi Ede”. Vasárnapi Ujság (47). (Hozzáférés: 2013. szeptember 10.)
- ↑ a b Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. 740. o. Online elérés
- ↑ Matinée Liszt Ferencnél. Zenészeti Lapok, 1871. január 1. (Hozzáférés: 2017. július 8.)
- ↑ Reményi Ede lemondási levele. Zenészeti Lapok, 1871. december 3. (Hozzáférés: 2017. július 8.)
- ↑ A budapest-belvárosi r.k. plébániatemplom házassági anyakönyve, 26/1872. folyószám.
- ↑ A házasságkötés a pest-józsefvárosi plébánián is be van jegyezve 104/1872. folyószám alatt, 1872. február 7-iki dátummal, innen a vőlegény a belvárosi plébániára bocsáttatott.
- ↑ New York Philharmonic Digital Archives. [2017. október 20-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2017. október 20.)
- ↑ Gwendolyn Dunlevy Kelley; George P. Upton: Edouard Remenyi pp. 19, 124. A. C. McClurg, Chicago, 1906 (Hozzáférés: 2017. október 4.)
- ↑ Gwendolyn Dunlevy Kelley; George P. Upton: Edouard Remenyi pp. 49. A. C. McClurg, Chicago, 1906 (Hozzáférés: 2017. október 20.)
- ↑ EDOUARD REMENYI DEAD; The Violin Virtuoso Expires on the Stage in San Francisco at a Vaudeville Performance. HIS ENTRANCE IN A NEW FIELD The Audience Transported by the Music, Which Seemed to Show More Inspiration Than at Any Time Before.. The New York Times, 1898. május 16. (Hozzáférés: 2017. július 8.)
- ↑ a b Gwendolyn Dunlevy Kelley; George P. Upton: Edouard Remenyi pp. 22. A. C. McClurg, Chicago, 1906 (Hozzáférés: 2017. október 4.)
- ↑ Szabolcsi Bence - Tóth Aladár: Zenei lexikon, Zeneműkiadó Vállalat, 1965. III. k. 207. o. „Reményi Ede”
Források
- Dobrossy István – Eszenyi Miklós – Zahuczky László: Miskolci életrajzi lexikon. Miskolc: Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Levéltár, Miskolc megyei jogú város. 2008. 214. o. ISBN 9630647354
- Zenészeti Lapok, 1871. január 1.
- Zenészeti Lapok, 1871. december 3.
- The New York Times, 1898. május 16.
- Gwendolyn Dunlevy Kelley; George P. Upton: Edouard Remenyi. A. C. McClurg, Chicago, 1906 (Hozzáférés: 2017. október 4.)
- New York-i Filharmonikusok digitális arhívuma
- Szabolcsi Bence - Tóth Aladár: Zenei lexikon, Zeneműkiadó Vállalat, 1965. III. k. 207. o. „Reményi Ede”
Komolyzenei portál
Miskolc-portál
Zsidóságportál