Socialisten en Progressieven Anders
Socialisten en Progressieven Anders | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
![]() | |||
Land | Belgia | ||
Leder(e) | Conner Rousseau (8. november 2019–) | ||
Grunnlagt | 1885 (Belgische Werkliedenpartij oppløst 1940) 1945 (Belgische Socialistische Partij/Parti Socialiste Belge) | ||
Forgjenger | Belgische Socialistische Partij/Parti Socialiste Belge | ||
Erstatter | Q22661213 | ||
Hovedkvarter | Brussel | ||
Antall medlemmer | 49 703 (2014) | ||
Ideologi | Sosialdemokrati | ||
Politisk posisjon | Sentrum-venstre | ||
Europeisk tilknytning | Det europeiske sosialdemokratiske parti | ||
Internasjonal tilknytning | Progressiv allianse | ||
Nettsted | www.vooruit.org | ||
Socialisten en Progressieven Anders på Commons |
Socialisten en Progressieven Anders («Sosialister og progressive -Annerledes», sp.a) er et flamsk sosialdemokratisk parti i Belgia. Partiet het fram til 2001 Socialistische Partij (SP), deretter Socialistische Partij Anders sp.a) fram til 2009, da det fikk sitt nåværende navn. For tiden har partiet valgteknisk samarbeid med det venstreliberale partiet SPIRIT.
Historie
Det belgiske arbeiderpartiet ble dannet i 1885, skiftet navn til det belgiske sosialistparti i 1944 og ble splittet etter region i 1978, Parti socialiste (PS) i Vallonia og Socialistische Partij i Flandern. Mens PS har vært det dominerende partiet i Vallonia, har de flamske sosialistene måttet kjempe mot et dominerende kristeligdemokratisk parti i Flandern. Det flamske sosialistpartiet hadde ikke de samme tradisjonelle industrimiljøene å hente sine velgere fra som det vallonske søsterpartiet har hatt. På grunn av den større flamske befolkningen har det likevel fått nær den samme stemmeandelen nasjonalt som PS. De flamske sosialistene hentet på 1980-tallet ny støtte fra økologi- og fredsbevegelsen og forsøkte også å hente støtte fra katolske velgere. Partiets velgere er også noe yngre enn velgerne til det vallonske PS. De to sosialistpartiene har stått mot hverandre i regionale spørsmål samt i forsvars- og utenrikspolitikken.
Referanser