Invazia Rusiei în Ucraina (2022–prezent)
Acest articol sau secțiune este de actualitate. Informațiile se pot schimba rapid odată cu desfășurarea evenimentelor. |
Acest articol sau această secțiune are bibliografia incompletă sau inexistentă. Puteți contribui prin adăugarea de referințe în vederea susținerii bibliografice a afirmațiilor pe care le conține. |
Iredentism rus
decomunizarea în Ucraina[*][2]
ucrainofobie[*]
președinția lui Viktor Ianukovici[*]
planul lui Putin[*][3]
Prezidentskie vîborî v Rossii (2024)[*][[Prezidentskie vîborî v Rossii (2024) (presidential election in Russia)|]]
teoria conspirației privind armele biologice din Ucraina[*]
![Modificați la Wikidata](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/73/Blue_pencil.svg/10px-Blue_pencil.svg.png)
Rusia
Belarus[b]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/49/Flag_of_Ukraine.svg/23px-Flag_of_Ukraine.svg.png)
Vladimir Putin
- Pre-invazie la frontieră:
- 169.000-190.000[c][7][8]
-
- Forța totală înainte de invazie:
- 900.000 militari[9]
554,000 paramilitari[9] -
- În februarie 2023:
- 300,000+ personal activ în Ucraina[10]
- La începutul conflictului:
- 196.600 (forțe armate)[11]
- 102.000 (paramilitari)[11]
-
- Iulie 2022 forță totală:
- până la 700.000[12]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/2022_Russian_invasion_of_Ukraine.svg/220px-2022_Russian_invasion_of_Ukraine.svg.png)
Situația militară. Galben: sub control ucrainean. Roșu: sub control rusesc
![Consultați documentația formatului](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b4/Gtk-dialog-info.svg/12px-Gtk-dialog-info.svg.png)
La 24 februarie 2022, Rusia a invadat Ucraina, într-o escaladare a războiului ruso-ucrainean început în 2014. Invazia, cel mai mare conflict din Europa de la al Doilea Război Mondial, a provocat sute de mii de victime militare și zeci de mii de victime civile ucrainene. În 2024, trupele ruse ocupau aproximativ 20% din teritoriul Ucrainei. Dintr-o populație de 41 de milioane de locuitori, aproximativ 8 milioane de ucraineni au fost strămutați intern și peste 8,2 milioane au părăsit țara până în aprilie 2023, creând cea mai mare criză a refugiaților din Europa de la al Doilea Război Mondial.
La sfârșitul anului 2021, Rusia a masat trupe în apropierea frontierelor Ucrainei, dar a negat orice plan de atac. Președintele rus Vladimir Putin a anunțat o „operațiune militară specială” pentru a sprijini republicile separatiste Donețk și Luhansk, susținute de Rusia, ale căror forțe paramilitare se luptă cu Ucraina în conflictul din Donbas din 2014. Putin a îmbrățișat opinii iredentiste care contestă dreptul Ucrainei de a exista și a afirmat în mod fals că Ucraina este guvernată de neonaziști care persecută minoritatea rusă. El a declarat că obiectivul său este de a „demilitariza” și „denazifica” Ucraina. Au fost lansate atacuri aeriene rusești și o invazie terestră pe un front nordic din Belarus spre Kiev, un front sudic din Crimeea și un front estic din Donbas spre Harkov. Ucraina a decretat legea marțială și a ordonat o mobilizare generală.
Trupele rusești s-au retras de pe frontul de nord până în aprilie 2022, după ce au întâmpinat provocări logistice și o rezistență acerbă din partea Ucrainei. Pe fronturile din sud și sud-est, Rusia a capturat Herson în martie și Mariupol în mai, după un asediu distructiv. Rusia a lansat o nouă ofensivă în Donbas și a continuat să bombardeze ținte militare și civile aflate departe de linia frontului, inclusiv rețeaua de energie pe parcursul iernii. La sfârșitul anului 2022, Ucraina a lansat contraofensive de succes în sud și în est. La scurt timp după aceea, Rusia a anunțat anexarea ilegală a patru regiuni parțial ocupate. În noiembrie, Ucraina a recucerit părți din regiunea Herson, inclusiv orașul Herson însuși. În iunie 2023, Ucraina a lansat o altă contraofensivă în sud-estul țării, care, până la sfârșitul anului, a încetat, fiind recucerite doar cantități mici de teritoriu.
Întreruperea agriculturii și a transportului maritim ucrainene din cauza războiului a contribuit la o criză alimentară mondială, în timp ce daunele ecologice extinse cauzate de conflict au fost descrise drept un ecocid. Atacurile rusești asupra civililor au condus la acuzații de genocid. Invazia a fost primită cu o condamnare internațională pe scară largă. Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite a adoptat o rezoluție de condamnare a invaziei și a cerut retragerea completă a Rusiei în martie 2022. Curtea Internațională de Justiție a ordonat Rusiei să suspende operațiunile militare, iar Consiliul Europei a expulzat Rusia. Multe țări au impus sancțiuni Rusiei și aliatului său, Belarus, și au oferit ajutor umanitar și militar Ucrainei. Toate statele baltice au declarat Rusia stat terorist. Au avut loc proteste în întreaga lume, iar protestatarii anti-război din Rusia au fost întâmpinați cu arestări în masă și o cenzură sporită a presei. Curtea Penală Internațională (CPI) a deschis o anchetă privind crime de război, crime împotriva umanității, răpirea copiilor ucraineni și genocidul împotriva ucrainenilor. CPI a emis șase mandate de arestare: pentru Putin și Maria Lvova-Belova și pentru oficialii militari Serghei Kobylash, Viktor Sokolov, Serghei Șoigu și Valeri Gerasimov.
Preludiul invaziei
În martie și aprilie 2021 a avut loc o consolidare militară masivă a Rusiei în apropierea graniței cu Ucraina, iar din nou atât în Rusia, cât și în Belarus începând cu octombrie 2021. Membri ai guvernului rus au negat în mod repetat că ar avea planuri de a invada sau ataca Ucraina. Se pare că decizia de a invada Ucraina a fost luată de Putin și de un grup de șoimi de război sau siloviki din cercul intim al lui Putin, inclusiv consilierul pentru securitate națională Nikolai Patrușev și ministrul apărării Serghei Șoigu.
În iulie 2021, Putin a publicat un eseu intitulat „Despre unitatea istorică a rușilor și ucrainenilor”, în care a numit Ucraina „pământ istoric rusesc” și a susținut că nu există „nicio bază istorică” pentru „ideea poporului ucrainean ca națiune separată de ruși”. Cu câteva zile înainte de invazie, Putin a susținut că Ucraina nu a avut niciodată „o statalitate reală” și că Ucraina modernă a fost o greșeală creată de bolșevicii ruși. Istoricul american Timothy Snyder a descris ideile lui Putin drept imperialism. Jurnalistul britanic Edward Lucas le-a descris drept revizionism istoric. Alți observatori au constatat că liderii Rusiei aveau o viziune distorsionată asupra Ucrainei, precum și asupra propriei sale istorii, iar aceste distorsiuni erau propagate prin intermediul statului.
În timpul celei de-a doua consolidări, Rusia a cerut ca NATO să pună capăt tuturor activităților din Europa de Est și să interzică Ucrainei sau oricărui alt fost stat sovietic să adere vreodată la NATO. Rusia a amenințat cu un răspuns militar nespecificat dacă NATO va urma o „linie agresivă”. Aceste cereri au fost considerate pe scară largă ca fiind neviabile; statele din Europa de Est au aderat de bunăvoie la NATO din motive de securitate, iar guvernele acestora au căutat protecție împotriva iredentismului rusesc. Un tratat care să împiedice aderarea Ucrainei ar merge împotriva politicii „ușilor deschise” a NATO, în ciuda răspunsului lipsit de entuziasm al NATO la cererile de aderare ale Ucrainei. Secretarul general al NATO, Jens Stoltenberg, a replicat că „Rusia nu are niciun cuvânt de spus” în ceea ce privește aderarea Ucrainei și că „Rusia nu are dreptul de a stabili o sferă de influență pentru a încerca să își controleze vecinii”. Politica oficială a NATO este că nu caută confruntarea, iar NATO și Rusia au cooperat până la anexarea Crimeei de către Rusia. NATO s-a oferit să îmbunătățească comunicarea cu Rusia pentru a discuta despre amplasarea rachetelor și exercițiile militare, cu condiția ca Rusia să își retragă trupele de la granițele Ucrainei, dar Rusia nu a făcut acest lucru.
Președintele francez Emmanuel Macron și cancelarul german Olaf Scholz au depus eforturi în februarie 2022 pentru a preveni războiul. Macron s-a întâlnit cu Putin, dar nu a reușit să îl descurajeze de la invazie. Scholz l-a avertizat pe Putin că i se vor impune sancțiuni grele în cazul în care va invada și i-a spus președintelui ucrainean Volodimir Zelenski să declare Ucraina un stat neutru și să renunțe la aspirațiile sale de a adera la NATO. Zelenski a răspuns că nu se poate avea încredere în Putin pentru a susține un astfel de acord. Ucraina a fost o țară neutră în 2014, când Rusia a ocupat Crimeea și a invadat Donbasul. La 19 februarie, Zelenski a ținut un discurs la Conferința de Securitate de la Munchen, în care a cerut puterilor occidentale să renunțe la politica lor de „împăcare” față de Moscova și să pună în aplicare un calendar clar pentru momentul în care Ucraina ar putea adera la NATO.
Anunțul de invazie al lui Putin
La 21 februarie, Putin a anunțat că Rusia recunoaște teritoriile din Ucraina controlate de Rusia ca state independente: Republica Populară Donețk și Republica Populară Luhansk. În ziua următoare, Rusia a anunțat că trimite trupe în aceste teritorii ca „forțe de menținere a păcii”, iar Consiliul Federației Rusiei a autorizat utilizarea forței militare în străinătate.
Înainte de ora 5 a.m., ora Kievului, pe 24 februarie, Putin, într-un alt discurs, a anunțat o „operațiune militară specială”, care „declară efectiv război Ucrainei”. Putin a declarat că operațiunea era menită să „protejeze oamenii” din republicile separatiste controlate de Rusia. El a susținut în mod fals că aceștia „s-au confruntat cu umilința și genocidul comise de regimul de la Kiev”. Putin a afirmat că Rusia este amenințată: el a susținut în mod fals că oficialii guvernului ucrainean sunt neo-naziști aflați sub controlul Occidentului, că Ucraina dezvoltă arme nucleare și că un NATO ostil își consolidează forțele și infrastructura militară în Ucraina. El a afirmat că Rusia urmărește „demilitarizarea și denazificarea” Ucrainei și a adoptat opinii care contestă dreptul Ucrainei de a exista. Putin a declarat că nu intenționează să ocupe Ucraina și că susține dreptul poporului ucrainean la autodeterminare.
Invazia a început la câteva minute după discursul lui Putin.
Invazia și rezistența
Invazia inițială a Ucrainei (24 februarie - 7 aprilie)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f6/2022_Russian_Invasion_of_Ukraine_Phase_1_animated.gif/460px-2022_Russian_Invasion_of_Ukraine_Phase_1_animated.gif)
Invazia a început la 24 februarie, lansată din Belarus pentru a viza Kievul, iar dinspre nord-est împotriva orașului Harkov. Frontul de sud-est a fost condus ca două vârfuri de lance separate, din Crimeea și din sud-est împotriva Luhansk și Donețk.
Frontul de Nord
Eforturile rusești de a captura Kievul au inclus un vârf de lance probator pe 24 februarie, dinspre Belarus spre sud, de-a lungul malului vestic al râului Dnipro. Intenția aparentă a fost de a înconjura orașul dinspre vest, susținută de două axe separate de atac dinspre Rusia de-a lungul malului estic al râului Dnipro: cea vestică la Cernihiv și cea estică la Sumy. Probabil că acestea erau destinate să încercuiască Kievul dinspre nord-est și est.
Rusia a încercat să cucerească rapid Kievul, cu Spetsnaz infiltrate în oraș, sprijinite de operațiuni aeropurtate și de o înaintare mecanizată rapidă dinspre nord, dar nu a reușit. Statele Unite l-au contactat pe Zelenski și s-au oferit să îl ajute să fugă din țară, pentru ca armata rusă să nu încerce să îl răpească sau să îl ucidă la cucerirea Kievului; Zelenskyy a răspuns: „Lupta este aici; am nevoie de muniție, nu de o plimbare”. The Washington Post, care a descris citatul ca fiind „una dintre cele mai citate replici ale invaziei rusești”, nu era pe deplin sigur de acuratețea comentariului. Reporterul Glenn Kessler a declarat că acesta provine „dintr-o singură sursă, dar la suprafață pare a fi una bună”. Forțele rusești care înaintau spre Kiev dinspre Belarus au preluat controlul asupra orașului fantomă Cernobîl. Forțele aeropurtate rusești au încercat să cucerească două aerodromuri cheie din apropierea Kievului, lansând un asalt aeropurtat asupra aeroportului Antonov și o aterizare similară la Vasylkiv, lângă baza aeriană Vasylkiv, pe 26 februarie.
La începutul lunii martie, avansurile rusești de-a lungul părții de vest a Niprului au fost limitate de apărarea ucraineană. La 5 martie, un convoi rusesc mare, despre care se spunea că are o lungime de 64 de kilometri, a făcut puține progrese spre Kiev. Grupul de reflecție Royal United Services Institute, cu sediul la Londra, a evaluat avansurile rusești dinspre nord și est ca fiind „blocate”. Înaintările dinspre Cernihiv s-au oprit în mare parte, deoarece acolo a început un asediu. Forțele rusești au continuat să avanseze spre Kiev dinspre nord-vest, capturând Bucha, Hostomel și Vorzel până la 5 martie, deși Irpin a rămas contestat la 9 martie. Până la 11 martie, convoiul prelungit s-a dispersat în mare parte și s-a adăpostit. La 16 martie, forțele ucrainene au început o contraofensivă pentru a respinge forțele rusești. Incapabile să obțină o victorie rapidă la Kiev, forțele rusești și-au schimbat strategia în favoarea bombardamentelor nediscriminatorii și a războiului de asediu. La 25 martie, o contraofensivă ucraineană a recucerit mai multe orașe la est și la vest de Kiev, inclusiv Makariv. Trupele rusești din zona Bucha s-au retras spre nord la sfârșitul lunii martie. Forțele ucrainene au intrat în oraș la 1 aprilie. Ucraina a declarat că a recucerit întreaga regiune din jurul Kievului, inclusiv Irpin, Bucha și Hostomel, și a descoperit dovezi ale unor crime de război în Bucha. La 6 aprilie, secretarul general al NATO, Jens Stoltenberg, a declarat că „retragerea, reaprovizionarea și redistribuirea” trupelor rusești din zona Kievului ar trebui interpretate ca o extindere a planurilor lui Putin pentru Ucraina, prin redislocarea și concentrarea forțelor sale în estul Ucrainei. În general, Kievul a fost lăsat liber de atacuri, în afară de lovituri izolate cu rachete. Unul a avut loc în timp ce secretarul general al ONU, António Guterres, se afla în vizită la Kiev la 28 aprilie pentru a discuta cu Zelenski despre supraviețuitorii asediului de la Mariupol. O persoană a fost ucisă și mai multe au fost rănite în urma atacului.
Frontul de Nord-Est
Forțele rusești au avansat în regiunea Cernihiv pe 24 februarie și au asediat capitala administrativă a acesteia. A doua zi, forțele rusești au atacat și au capturat Konotop. În aceeași zi, o înaintare separată în Oblastul Sumî a atacat orașul Sumî, aflat la doar 35 de kilometri de granița ruso-ucraineană. Avansarea s-a împotmolit în lupte urbane, iar forțele ucrainene au reușit să rețină orașul, afirmând că peste 100 de vehicule blindate rusești au fost distruse și zeci de soldați au fost capturați. Forțele rusești au atacat, de asemenea, Okhtyrka, desfășurând arme termobarice.
La 4 martie, Frederick Kagan scria că axa Sumî era atunci „cea mai de succes și cea mai periculoasă cale de avansare rusă spre Kiev” și comenta că geografia favoriza avansurile mecanizate, deoarece terenul „este plat și slab populat, oferind puține poziții bune de apărare”. Călătorind pe autostrăzi, forțele rusești au ajuns la Brovary, o suburbie estică a Kievului, pe 4 martie. Pentagonul a confirmat la 6 aprilie că armata rusă a părăsit regiunea Cernihiv, dar regiunea Sumî a rămas contestată. La 7 aprilie, guvernatorul regiunii Sumî a declarat că trupele rusești au plecat, dar au lăsat în urmă explozibili trucate și alte pericole.
Frontul de Sud
La 24 februarie, forțele rusești au preluat controlul asupra canalului Crimeii de Nord, permițând Crimeii să obțină apă din Nipru, tăiat din 2014. La 26 februarie, a început asediul orașului Mariupol, în timp ce atacul s-a mutat spre est, făcând legătura cu Donbasul controlat de separatiști. Pe drum, forțele rusești au intrat în Berdiansk și l-au capturat. La 1 martie, forțele rusești au atacat Melitopol și orașele din apropiere. La 25 februarie, unități rusești din RPD avansează asupra Mariupolului și au fost înfrânte lângă Pavlopil. Spre seară, Marina rusă ar fi început un asalt amfibiu pe coasta Mării Azov, la 70 de kilometri la vest de Mariupol. Un oficial american din domeniul apărării a declarat că forțele ruse ar putea desfășura mii de pușcași marini din acest cap de pod.
Corpul 22 al armatei ruse s-a apropiat de centrala nucleară Zaporijjea pe 26 februarie și a asediat Enerhodar pentru a prelua controlul asupra acesteia. A izbucnit un incendiu, dar Agenția Internațională pentru Energie Atomică (AIEA) a declarat ulterior că echipamentele esențiale nu au fost deteriorate. Centrala nucleară a căzut sub control rusesc, dar, în ciuda incendiilor, nu a înregistrat scurgeri de radiații. Un al treilea grup de atac rusesc din Crimeea s-a deplasat spre nord-vest și a capturat poduri peste Nipru. Pe 2 martie, trupele rusești au câștigat o bătălie la Herson, primul oraș important care a căzut în mâinile forțelor rusești în timpul invaziei. Trupele rusești s-au deplasat spre Mykolaiv și l-au atacat două zile mai târziu, dar au fost respinse de forțele ucrainene. Tot pe 2 martie, forțele ucrainene au inițiat o contraofensivă asupra Horlivka, controlată de RPD din 2014.
După noi atacuri cu rachete la 14 martie în Mariupol, guvernul ucrainean a declarat că peste 2.500 de persoane au murit. La 18 martie, Mariupol era complet încercuit, iar luptele au ajuns în centrul orașului, îngreunând eforturile de evacuare a civililor. La 20 martie, o școală de artă, care adăpostea aproximativ 400 de persoane, a fost distrusă de bombele rusești. Rușii au cerut să se predea, iar ucrainenii au refuzat. Pe 24 martie, forțele rusești au intrat în centrul Mariupol. La 27 martie, vicepremierul ucrainean Olha Stefanishyna a declarat că „m-ai mult de 85% din întregul oraș este distrus”.
Putin i-a spus lui Emmanuel Macron, într-o convorbire telefonică din 29 martie, că bombardamentul asupra Mariupol se va încheia doar atunci când ucrainenii se vor preda. La 1 aprilie, trupele rusești au refuzat trecerea în siguranță în Mariupol a 50 de autobuze trimise de Națiunile Unite pentru a evacua civilii, în timp ce negocierile de pace continuau la Istanbul. La 3 aprilie, în urma retragerii forțelor rusești din Kiev, Rusia și-a extins atacul asupra Ucrainei de Sud și mai mult spre vest, cu bombardamente și lovituri împotriva Odesa, Mykolaiv și a centralei nucleare din Zaporijjea.
Frontul de Est
În est, trupele rusești au încercat să captureze Harkov, la mai puțin de 35 de kilometri de granița rusă, și au întâmpinat o puternică rezistență ucraineană. La 25 februarie, baza aeriană Millerovo a fost atacată de forțele militare ucrainene cu rachete OTR-21 Tochka, care, potrivit oficialilor ucraineni, au distrus mai multe avioane ale forțelor aeriene ruse și au provocat un incendiu. La 28 februarie, atacurile cu rachete au ucis mai multe persoane în Harkov. La 1 martie, Denis Pușilin, șeful RPD, a anunțat că forțele RPD au înconjurat aproape complet orașul Volnovakha. La 2 martie, forțele rusești au fost respinse din Sievierodonetsk în timpul unui atac împotriva orașului. Izium ar fi fost capturat de forțele rusești la 17 martie, deși luptele au continuat.
La 25 martie, Ministerul rus al Apărării a declarat că va încerca să ocupe marile orașe din estul Ucrainei. La 31 martie, armata ucraineană a confirmat că Izium se afla sub control rusesc, iar PBS News a raportat reluarea bombardamentelor și a atacurilor cu rachete în Harkov, la fel de grave sau mai grave decât înainte, în timp ce negocierile de pace cu Rusia urmau să fie reluate la Istanbul.
Pe fondul intensificării bombardamentelor rusești asupra Harkovului la 31 martie, Rusia a raportat un atac cu elicopterul împotriva unui depozit de aprovizionare cu petrol la aproximativ 35 de kilometri la nord de graniță, în Belgorod, și a acuzat Ucraina de acest atac. Ucraina a negat responsabilitatea. La 7 aprilie, masarea din nou a trupelor de invazie rusești și a diviziilor de tancuri în jurul orașelor Izium, Sloviansk și Kramatorsk a determinat oficialii guvernamentali ucraineni să sfătuiască locuitorii rămași în apropierea graniței de est a Ucrainei să se evacueze în vestul Ucrainei în termen de 2-3 zile, având în vedere absența armelor și munițiilor promise anterior Ucrainei până atunci.
Frontul din sud-est (8 aprilie - 5 septembrie)
Până la 17 aprilie, progresul rusesc pe frontul de sud-est părea să fie împiedicat de forțele ucrainene care se opuneau în combinatul siderurgic Azovstal, mare și puternic fortificat, și în zona înconjurătoare din Mariupol.
La 19 aprilie, The New York Times a confirmat că Rusia a lansat un nou front de invazie denumit „asalt estic” pe un front de 480 km care se întinde de la Harkov la Donețk și Luhansk, cu atacuri simultane cu rachete îndreptate din nou spre Kiev în nord și Lviv în vestul Ucrainei. La 30 aprilie, un oficial NATO a descris progresele rusești ca fiind „inegale” și „minore”. Un oficial anonim din domeniul apărării din SUA a calificat ofensiva rusă drept: „foarte călduță”, „minimă în cel mai bun caz” și „anemică”. În iunie 2022, purtătorul de cuvânt principal al Ministerului Apărării al Federației Ruse, Igor Konashenkov, a dezvăluit că trupele ruse sunt împărțite între Grupurile de armate „Centru”, comandate de generalul-colonel Aleksander Lapin, și „Sud”, comandate de generalul de armată Serghei Surovikin. La 20 iulie, Lavrov a anunțat că Rusia va răspunde la creșterea ajutorului militar primit de Ucraina din străinătate ca justificând extinderea operațiunii sale militare speciale pentru a include obiective atât în regiunea Zaporijjea, cât și în regiunea Herson.
Forțele terestre rusești au început să recruteze batalioane de voluntari din aceste regiuni în iunie 2022 pentru a crea un nou Corp al III-lea de armată în cadrul Districtului Militar de Vest, cu un efectiv planificat estimat la 15.500-60.000 de persoane. Unitățile sale au fost desfășurate pe front în jurul momentului contraofensivei ucrainene din 9 septembrie din regiunea KHarkov, la timp pentru a se alătura retragerii rusești, lăsând în urmă tancuri, vehicule de luptă de infanterie și transportoare de personal: 3AC „s-a topit”, potrivit lui Forbes, având un impact redus sau chiar inexistent pe câmpul de luptă, împreună cu alte forțe neregulate.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/2022_Russian_Invasion_of_Ukraine_Phase_2_animated.gif/460px-2022_Russian_Invasion_of_Ukraine_Phase_2_animated.gif)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4e/%D0%9D%D0%B0%D1%81%D0%BB%D1%96%D0%B4%D0%BA%D0%B8_%D0%BE%D0%B1%D1%81%D1%82%D1%80%D1%96%D0%BB%D1%83_%D0%B4%D0%B8%D1%82%D1%8F%D1%87%D0%BE%D1%97_%D0%BB%D1%96%D0%BA%D0%B0%D1%80%D0%BD%D1%96_%D1%82%D0%B0_%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B3%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%B1%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BA%D1%83_%D0%B2_%D0%9C%D0%B0%D1%80%D1%96%D1%83%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D1%96%2C_9_%D0%B1%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%B7%D0%BD%D1%8F_2022_%D1%80%D0%BE%D0%BA%D1%83.jpg/220px-thumbnail.jpg)
Căderea orașului Mariupol
La 13 aprilie, forțele rusești și-au intensificat atacul asupra combinatului siderurgic Azovstal din Mariupol și asupra personalului ucrainean rămas în apărarea acestuia. Până la 17 aprilie, forțele rusești au înconjurat fabrica. Prim-ministrul ucrainean Denys Shmyhal a declarat că soldații ucraineni au jurat să ignore ultimatumul reînnoit de predare și să lupte până la ultimul suflet. La 20 aprilie, Putin a declarat că asediul Mariupol poate fi considerat complet din punct de vedere tactic, deoarece cei 500 de soldați ucraineni înrădăcinați în buncărele din interiorul fabricii de fier Azovstal și cei aproximativ 1.000 de civili ucraineni au fost complet izolați de orice tip de ajutor.
După întâlniri consecutive cu Putin și Zelenski, secretarul general al ONU, Guterres, a declarat, la 28 aprilie, că va încerca să organizeze o evacuare de urgență a supraviețuitorilor din Azovstal, în conformitate cu asigurările primite de la Putin cu ocazia vizitei sale la Kremlin. La 30 aprilie, trupele rusești au permis civililor să plece sub protecția ONU. La 3 mai, după ce au permis plecarea a aproximativ 100 de civili ucraineni de la fabrica de oțel Azovstal, trupele rusești au reluat bombardamentele asupra fabricii de oțel. La 6 mai, The Daily Telegraph a relatat că Rusia a folosit bombe termobarice împotriva soldaților ucraineni rămași, care pierduseră contactul cu guvernul de la Kiev; în ultimele sale comunicări, Zelenski l-a autorizat pe comandantul uzinei siderurgice asediate să se predea, dacă era necesar, sub presiunea atacurilor rusești în creștere. Pe 7 mai, Associated Press a raportat că toți civilii au fost evacuați din oțelăria Azovstal la sfârșitul celor trei zile de încetare a focului.
După ce ultimii civili au fost evacuați din buncărele Azovstal, aproape două mii de soldați ucraineni au rămas baricadați acolo, 700 dintre ei fiind răniți. Aceștia au reușit să comunice un apel pentru un coridor militar de evacuare, deoarece se așteptau la o execuție sumară dacă se predau forțelor rusești. Rapoarte despre disensiuni în cadrul trupelor ucrainene de la Azovstal au fost raportate de Ukrainska Pravda la 8 mai, indicând că comandantul pușcașilor marini ucraineni desemnați să apere buncărele de la Azovstal a făcut o achiziție neautorizată de tancuri, muniții și personal, a evadat din poziția de acolo și a fugit. Soldații rămași au vorbit despre o poziție defensivă slăbită în Azovstal ca urmare a acestui fapt, ceea ce a permis avansarea spre liniile de atac rusești. Ilia Somolienko, comandantul adjunct al trupelor ucrainene rămase baricadate la Azovstal, a declarat: „Practic, suntem aici oameni morți. Cei mai mulți dintre noi știu acest lucru și de aceea luptăm fără teamă”.
La 16 mai, statul major ucrainean a anunțat că garnizoana Mariupol „și-a îndeplinit misiunea de luptă” și că au început evacuările finale din oțelăria Azovstal. Armata a precizat că 264 de militari au fost evacuați la Olenivka, aflată sub control rusesc, în timp ce 53 dintre aceștia, care au fost „grav răniți”, au fost transportați la un spital din Novoazovsk, controlat, de asemenea, de forțele rusești. În urma evacuării personalului ucrainean din Azovstal, forțele ruse și ale RPD au controlat în totalitate toate zonele din Mariupol. Sfârșitul bătăliei a pus capăt, de asemenea, asediului Mariupolului. Secretarul de presă al Rusiei, Dmitri Peskov, a declarat că președintele rus Vladimir Putin a garantat că luptătorii care s-au predat vor fi tratați „în conformitate cu standardele internaționale”, în timp ce președintele ucrainean Volodimir Zelenski a declarat într-o alocuțiune că „munca de aducere a băieților acasă continuă, iar această muncă are nevoie de delicatețe - și de timp”. Unii legislatori ruși proeminenți au cerut guvernului să refuze schimburile de prizonieri pentru membrii Regimentului Azov.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/23/Northern_Saltivka_after_battle_for_Kharkiv_%282022-05-19%29_01.jpg/220px-Northern_Saltivka_after_battle_for_Kharkiv_%282022-05-19%29_01.jpg)
Frontul din Harkov
La 14 aprilie, se pare că trupele ucrainene au aruncat în aer un pod între Harkov și Izium, folosit de forțele rusești pentru redistribuirea trupelor la Izium, împiedicând convoiul rusesc.
La 5 mai, David Axe, care scria pentru Forbes, a declarat că armata ucraineană și-a concentrat Brigăzile 4 și 17 de tancuri și Brigada 95 de asalt aerian în jurul Izium pentru o posibilă acțiune de ariergardă împotriva trupelor rusești desfășurate în zonă; Axe a adăugat că cealaltă concentrare majoră a forțelor ucrainene în jurul Harkovului include Brigăzile 92 și 93 mecanizate, care ar putea fi desfășurate în mod similar pentru o acțiune de ariergardă împotriva trupelor rusești din jurul Harkovului sau pentru a face legătura cu trupele ucrainene desfășurate în același timp în jurul Iziumului.
La 13 mai, BBC a raportat că trupele rusești din Harkov au fost retrase și redistribuite pe alte fronturi din Ucraina, în urma avansurilor trupelor ucrainene în orașele din jur și în Harkov însuși, care au inclus distrugerea podurilor strategice de pontoane construite de trupele rusești pentru a traversa râul Seversky Donets și folosite anterior pentru desfășurarea rapidă a tancurilor în regiune.
Frontul din Herson-Nicolaev
Atacurile cu rachete și bombardamentele asupra orașelor cheie Mykolaiv și Odesa au continuat în timp ce începea a doua fază a invaziei. La 22 aprilie, generalul de brigadă rus Rustam Minnekayev a declarat, în cadrul unei reuniuni a Ministerului Apărării, că Rusia plănuia să extindă frontul Mykolayiv-Odesa după asediul Mariupol și mai mult spre vest, pentru a include regiunea separatistă Transnistria de la granița ucraineană cu Moldova. Ministerul ucrainean al Apărării a descris această intenție ca fiind imperialism, afirmând că aceasta contrazice afirmațiile anterioare ale Rusiei potrivit cărora nu are ambiții teritoriale în Ucraina și că declarația este o recunoaștere a faptului că „obiectivul «celei de-a doua faze» a războiului nu este victoria asupra naziștilor mitici, ci pur și simplu ocuparea estului și sudului Ucrainei”. Georgi Gotev, scriind pentru Reuters la 22 aprilie, a remarcat că ocuparea Ucrainei de la Odesa până la Transnistria ar transforma-o într-o națiune fără ieșire la mare, fără acces practic la Marea Neagră. La 24 aprilie, Rusia și-a reluat atacurile cu rachete asupra Odesa, distrugând instalații militare și provocând două duzini de victime civile.
La 27 aprilie, surse ucrainene au indicat că exploziile au distrus două turnuri de emisie rusești din Transnistria, folosite în principal pentru retransmiterea programelor de televiziune rusești. La sfârșitul lunii aprilie, Rusia a reluat atacurile cu rachete asupra pistelor de aterizare din Odesa, distrugând unele dintre ele. În cursul săptămânii de 10 mai, trupele ucrainene au început să întreprindă acțiuni militare pentru a alunga forțele rusești care s-au instalat pe Insula Șerpilor din Marea Neagră, la aproximativ 200 de kilometri de Odesa. La 30 iunie 2022, Rusia a anunțat că și-a retras trupele de pe insulă după ce obiectivele au fost îndeplinite.
La 23 iulie, CNBC a raportat o lovitură cu rachete rusești asupra portului ucrainean Odesa, precizând că acțiunea a fost condamnată rapid de liderii mondiali, o dezvăluire dramatică în contextul unui acord recent negociat de ONU și Turcia care a asigurat un coridor maritim pentru exportul de cereale și alte produse alimentare. La 31 iulie, CNN a raportat o intensificare semnificativă a atacurilor cu rachete și a bombardamentelor rușilor asupra orașului Mykolaiv, ucigându-l și pe magnatul ucrainean al cerealelor Oleksiy Vadaturskyi în oraș în timpul bombardamentelor.
Frontul din Zaporojie
Forțele rusești au continuat să tragă cu rachete și să arunce bombe asupra orașelor cheie Dnipro și Zaporijjea. La 10 aprilie, rachetele rusești au distrus Aeroportul Internațional Dnipro. La 2 mai, ONU ar fi evacuat aproximativ 100 de supraviețuitori din asediul de la Mariupol, cu cooperarea trupelor rusești, în satul Bezimenne de lângă Donețk, de unde urmau să se mute în Zaporijjea. La 28 iunie, Reuters a relatat că un atac cu rachete rusești a fost lansat asupra orașului Kremenchuk, la nord-vest sau Zaporijjea, detonând într-un centru comercial public și provocând cel puțin 18 morți, atrăgând totodată condamnarea lui Emmanuel Macron din Franța, printre alți lideri mondiali, care a vorbit despre acest atac ca fiind o „crimă de război”. 2022 iulie Lovitura de rachetă de la Dnipro a ucis patru persoane.
La 7 iulie, s-a raportat că, după ce rușii au capturat centrala nucleară de la Zaporijjea la începutul invaziei, au instalat artilerie grea și lansatoare mobile de rachete între pereții reactoarelor separate ale instalației nucleare, folosindu-le ca scut împotriva unui eventual contraatac ucrainean. Un contraatac împotriva amplasamentelor de artilerie rusești instalate nu ar fi fost posibil fără riscul de căderi de radiații în cazul unor raiduri din apropiere. La 19 august, Rusia a fost de acord să permită accesul inspectorilor AIEA la centrala Zaporijjea din teritoriul controlat de Ucraina, după o convorbire telefonică între președintele Franței, Emmanuel Macron, și președintele rus, Vladimir Putin. Pentru ca inspecția să poată avea loc, mai trebuia să se convină o încetare temporară a focului în jurul centralei.
Rusia a raportat că până la 18 august au fost înregistrate 12 atacuri cu peste 50 de explozii de obuze de artilerie la uzină și în orașul Energodar, unde se află personalul, până la 18 august. De asemenea, la 19 august, Tobias Ellwood, președintele Comisiei pentru apărare din Marea Britanie, a declarat că orice deteriorare deliberată a centralei nucleare din Zaporijjea care ar putea provoca scurgeri de radiații ar fi o încălcare a articolului 5 din Tratatul Atlanticului de Nord, potrivit căruia un atac asupra unui stat membru al NATO este un atac asupra tuturor statelor membre. A doua zi, congresmanul american Adam Kinzinger a declarat că orice scurgere de radiații ar ucide oameni din țările NATO, ceea ce ar fi o activare automată a articolului 5.
Bombardamentele au lovit depozitele de cenușă de cărbune de la centrala electrică vecină pe 23 august, iar cenușa a luat foc până pe 25 august. Linia de transmisie de 750 kV către substația Dniprovska, care a fost singura dintre cele patru linii de transmisie de 750 kV care nu fusese încă avariată și întreruptă de acțiunile militare, trece peste depozitele de cenușă. La 25 august, la ora 12:12 p.m., linia a fost întreruptă din cauza incendiului de dedesubt, deconectând centrala și cele două reactoare în funcțiune de la rețeaua națională pentru prima dată de când a început să funcționeze în 1985. Ca răspuns, generatoarele de rezervă ale reactorului 5 și pompele de răcire au pornit, iar reactorul 6 a redus producția.
Puterea de intrare era încă disponibilă prin intermediul liniei de 330 kV către substația de la centrala pe cărbune, astfel încât generatoarele diesel nu erau esențiale pentru răcirea miezurilor reactoarelor și a bazinelor de combustibil uzat. Linia de 750 kV și reactorul 6 și-au reluat funcționarea la ora 12:29 p.m., dar linia a fost din nou întreruptă de incendiu două ore mai târziu. Linia, dar nu și reactoarele, a fost repusă în funcțiune din nou mai târziu în aceeași zi. La 26 august, un reactor a fost repornit după-amiaza, iar altul seara, reluând alimentarea cu energie electrică a rețelei. La 29 august 2022, o echipă a AIEA condusă de Rafael Grossi a mers să investigheze centrala. Lydie Evrard și Massimo Aparo au făcut parte, de asemenea, din echipa de conducere. Înainte de sosirea lor, nu fuseseră raportate scurgeri la centrală, dar avuseseră loc bombardamente cu câteva zile înainte.
Anexările și pierderile cauzate de ocupația rusiei (6 septembrie - 11 noiembrie 2022)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/da/2022_Russian_Invasion_of_Ukraine_Phase_3_animated_%28cropped%29.gif/220px-2022_Russian_Invasion_of_Ukraine_Phase_3_animated_%28cropped%29.gif)
La 6 septembrie 2022, forțele ucrainene au lansat o contraofensivă surpriză în regiunea Harkov, începând de lângă Balakliia. Această contraofensivă a fost condusă de generalul Syrskyi. Până la 12 septembrie, un Kiev îmbărbătat a lansat o contraofensivă în zona din jurul Harkovului, cu suficient succes pentru ca Rusia să recunoască public că a pierdut poziții-cheie în zonă. The New York Times a relatat la 12 septembrie că succesul contraofensivei a afectat imaginea unui „Putin puternic” și a dus la încurajarea guvernului de la Kiev de a căuta mai multe arme din partea Occidentului pentru a-și susține contraofensiva în Harkov și în zonele înconjurătoare. La 21 septembrie 2022, Vladimir Putin a anunțat o mobilizare parțială. El a mai spus că țara sa va folosi „toate mijloacele” pentru „a se apăra”. În aceeași zi, ministrul apărării, Serghei Shoigu, a declarat că 300.000 de rezerviști vor fi chemați în mod obligatoriu. Mykhailo Podolyak, consilierul președintelui Ucrainei, Volodimyr Zelenski, a declarat că această decizie era previzibilă și că a fost o încercare de a justifica „eșecurile Rusiei”. Ministrul britanic de externe Gillian Keegan a calificat situația drept o „escaladare”, în timp ce fostul președinte mongol Tsakhia Elbegdorj a acuzat Rusia că îi folosește pe mongolii ruși drept „carne de tun”.
Anexarea de către Rusia a regiunilor Donetsk, Herson, Luhansk și Zaporijjea
La sfârșitul lunii septembrie 2022, oficialii instalați de Rusia în Ucraina au organizat referendumuri privind anexarea teritoriilor ocupate ale Ucrainei, inclusiv a Republicii Populare Donețk și a Republicii Populare Luhansk din regiunile ucrainene Donețk și Luhansk ocupate de Rusia, precum și a administrațiilor militare numite de ruși din regiunea Herson și regiunea Zaporijjea. Denunțate de guvernul ucrainean și de aliații săi ca fiind alegeri de fațadă, rezultatele oficiale au arătat majorități covârșitoare în favoarea anexării.
La 30 septembrie 2022, Vladimir Putin a anunțat anexarea regiunilor ucrainene Donețk, Luhansk, Herson și Zaporijjea într-un discurs adresat ambelor camere ale parlamentului rus. Atât Ucraina, cât și Statele Unite, Uniunea Europeană și Organizația Națiunilor Unite au denunțat anexarea ca fiind ilegală.
Contraofensiva din Herson
La 29 august, Zelenski a promis, în mod avizat, începerea unei contraofensive pe scară largă în sud-est. El a anunțat mai întâi o contraofensivă pentru a recuceri teritoriul ocupat de Rusia în sud, concentrându-se pe regiunea Herson-Mykolaiv, afirmație care a fost coroborată de parlamentul ucrainean, precum și de Comandamentul Operațional Sud.
La 4 septembrie, Zelenski a anunțat eliberarea a două sate fără nume din regiunea Herson și a unuia din regiunea Donețk. Autoritățile ucrainene au publicat o fotografie care arată ridicarea drapelului ucrainean în Vysokopillia de către forțele ucrainene. Atacurile ucrainene au continuat, de asemenea, de-a lungul liniei sudice a frontului, deși rapoartele privind schimbările teritoriale au fost în mare parte neverificabile. La 12 septembrie, Zelenski a declarat că forțele ucrainene au recucerit un total de 6.000 de kilometri pătrați de la Rusia, atât în sud, cât și în est. BBC a declarat că nu a putut verifica aceste afirmații.
În octombrie, forțele ucrainene au înaintat și mai mult spre sud, spre orașul Herson, preluând controlul asupra a 1.170 de kilometri pătrați de teritoriu, luptele extinzându-se până la Dudchany. La 9 noiembrie, ministrul apărării, Shoigu, a ordonat forțelor ruse să părăsească o parte din regiunea Herson, inclusiv orașul Herson, și să se deplaseze pe malul estic al Niprului. La 11 noiembrie, trupele ucrainene au intrat în Herson, în timp ce Rusia își încheia retragerea. Acest lucru a însemnat că forțele rusești nu mai aveau un punct de sprijin pe malul vestic (drept) al Niprului.
Contraofensiva din Harkov
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/2022_Russian_invasion_of_Ukraine.svg/2800px-2022_Russian_invasion_of_Ukraine.svg.png)
Recucerit de Ucraina
Ocupat de Rusia
Harta frontului de la Harkov la data de 18 august 2024
Între timp, forțele ucrainene au lansat o altă contraofensivă surpriză la 6 septembrie în regiunea Harkov, începând de lângă Balakliia. Această contraofensivă a fost condusă de generalul Syrskyi. Până la 7 septembrie, forțele ucrainene au avansat aproximativ 20 de kilometri în teritoriul ocupat de Rusia și au afirmat că au recucerit aproximativ 400 de kilometri pătrați. Comentatorii ruși au spus că acest lucru se datorează probabil relocării forțelor rusești în Herson ca răspuns la ofensiva ucraineană de acolo. La 8 septembrie, forțele ucrainene au capturat Balakliia și au avansat până la 15 kilometri de Kupiansk. Analiștii militari au declarat că forțele ucrainene păreau să se îndrepte spre Kupiansk, un important nod feroviar, cu scopul de a tăia calea forțelor ruse de la Izium dinspre nord.
La 9 septembrie, administrația rusă de ocupație din regiunea Harkov a anunțat că va „evacua” populațiile civile din Izium, Kupiansk și Velykyi Burluk. Institutul pentru Studiul Războiului (ISW) a declarat că, în opinia sa, Kupiansk va cădea probabil în următoarele 72 de ore, în timp ce unități de rezervă rusești au fost trimise în zonă atât pe șosea, cât și cu elicopterul. În dimineața zilei de 10 septembrie, au apărut fotografii care pretindeau că înfățișează trupele ucrainene ridicând steagul ucrainean în centrul orașului Kupiansk, iar ISW a declarat că forțele ucrainene au capturat aproximativ 2.500 de kilometri pătrați, exploatând în mod eficient pătrunderea lor. Mai târziu în cursul zilei, Reuters a raportat că pozițiile rusești din nord-estul Ucrainei s-au „prăbușit” în fața asaltului ucrainean, forțele rusești fiind forțate să se retragă din baza lor de la Izium după ce au fost izolate de capturarea orașului Kupiansk.
La 15 septembrie, o evaluare a Ministerului britanic al Apărării a confirmat că Rusia fie a pierdut, fie s-a retras din aproape toate pozițiile sale la vest de râul Oskil. Unitățile în retragere abandonaseră, de asemenea, diverse bunuri militare de mare valoare. Ofensiva a continuat să împingă spre est și, până la 2 octombrie, forțele armate ucrainene au eliberat un alt oraș-cheie în cea de-a doua bătălie de la Lyman.
Blocaj de iarnă, campanie de uzură și intensificare militară (12 noiembrie 2022 - 7 iunie 2023)
După încheierea contraofensivei gemene ucrainene, luptele au trecut la o semi-dezbatere în timpul iernii, cu pierderi grele, dar cu o mișcare redusă a liniei frontului. Rusia a lansat o autoproclamată ofensivă de iarnă în estul Ucrainei, dar campania s-a încheiat cu o „dezamăgire” pentru Moscova, ofensiva fiind blocată și câștigurile fiind limitate. Analiștii au pus eșecul, în diverse moduri, pe seama lipsei de „oameni antrenați” din partea Rusiei și a problemelor de aprovizionare cu muniție de artilerie, printre alte probleme. Aproape de sfârșitul lunii mai, Mark Galeotti a apreciat că „după ofensiva de iarnă eșuată și prost concepută a Rusiei, care a irosit ocazia de a-și consolida forțele, Ucraina se află într-o poziție relativ puternică”.
La 7 februarie, The New York Times a relatat că rușii au mobilizat recent aproape 200.000 de soldați pentru a participa la ofensiva din Donbas, împotriva trupelor ucrainene deja obosite de luptele anterioare. Compania militară privată rusă Wagner Group a căpătat o mai mare importanță în război, conducând „avansuri zdrobitoare” în Bahmut, cu zeci de mii de recruți din batalioanele de prizonieri care au participat la atacuri „aproape sinucigașe” asupra pozițiilor ucrainene.
La sfârșitul lunii ianuarie 2023, luptele s-au intensificat în sudul regiunii Zaporijjea, ambele părți suferind pierderi grele. În apropiere, în sudul regiunii Donețk, un asalt rusesc intens, de trei săptămâni, în apropiere de orașul minier Vuhledar, a fost numit cea mai mare bătălie cu tancuri din război de până acum și s-a încheiat cu un dezastru pentru forțele ruse, comandanții ucraineni și Ministerul britanic al Apărării afirmând că Rusia a pierdut „cel puțin 130 de tancuri și transportoare blindate de trupe” în timpul bătăliei, respectiv că „o întreagă brigadă rusă a fost efectiv anihilată”.
Contraofensivele din 2023 și campania de vară (8 iunie 2023 - 1 decembrie 2023)
În iunie 2023, forțele ucrainene au lansat treptat o serie de contraofensive pe mai multe fronturi, inclusiv în regiunea Donețk, regiunea Zaporizhzhia și altele. La 8 iunie 2023, eforturile de contraofensivă s-au concentrat în apropierea unor așezări precum Orikhiv, Tokmak și Bakhmut. Cu toate acestea, operațiunile de contraofensivă s-au confruntat cu o rezistență dură din partea Rusiei, iar grupul de reflecție american Institute for the Study of War a calificat efortul defensiv rusesc ca având "un grad de coerență neobișnuit". La 12 iunie, Ucraina a raportat cel mai rapid avans din ultimele șapte luni, afirmând că a eliberat mai multe sate și a avansat în total 6,5 km. Bloggerii militari ruși au raportat, de asemenea, că Ucraina a cucerit Blahodatne, Makarivka și Neskuchne și că continuă să avanseze spre sud. Ucraina a continuat să elibereze așezări în următoarele câteva luni, ridicând steagul ucrainean deasupra așezării Robotyne la sfârșitul lunii august.
La 24 iunie, Grupul Wagner a lansat o scurtă rebeliune împotriva guvernului rus, capturând mai multe orașe din vestul Rusiei în mare parte fără opoziție înainte de a mărșălui spre Moscova. Acest lucru a venit ca punct culminant al unor lupte interne prelungite și lupte pentru putere între Wagner și Ministerul rus al Apărării. După aproximativ 24 de ore, Grupul Wagner a dat înapoi și a acceptat un acord de pace prin care liderul Wagner, Evgheni Prigozhin, urma să plece în exil în Belarus, iar forțele sale nu vor fi urmărite penal. La 27 iunie, Ministerul britanic al Apărării a raportat că este "foarte probabil" ca Ucraina să fi recuperat, printre progresele sale, teritoriul din regiunea Donbas din estul țării, ocupat de Rusia din 2014. Bloggerii pro-ruși au raportat, de asemenea, că forțele ucrainene au făcut câștiguri în sudul regiunii Herson, stabilind un punct de sprijin pe malul stâng al râului Dnipro după ce l-au traversat.
În august, The Guardian a relatat că Ucraina a devenit cea mai minată țară din lume, Rusia amplasând milioane de mine în încercarea de a contracara contraofensiva ucraineană. Vasele câmpuri minate au forțat Ucraina să deminare extensivă a unor zone pentru a permite avansarea. Oficialii ucraineni au raportat lipsa de oameni și de echipamente, în condițiile în care soldații ucraineni dezgroapă în anumite locuri cinci mine la fiecare metru pătrat.
În urma retragerii Rusiei din Inițiativa privind Marea Neagră pentru cereale, conflictul din Marea Neagră a escaladat, Ucraina vizând navele rusești. La 4 august, surse ale serviciilor de securitate ucrainene au raportat că nava de debarcare rusă Olenegorsky Gornyak a fost lovită și avariată de o dronă navală fără pilot. Imagini video publicate de serviciile de securitate ucrainene par să arate cum drona lovește nava, iar o altă înregistrare video arată cum nava pare să se încline într-o parte. La 12 septembrie, atât surse ucrainene, cât și rusești au raportat că obiective navale rusești din Sevastopol au fost lovite de armament neconfirmat, avariind două nave militare, dintre care una ar fi fost un submarin. Ucraina a raportat, de asemenea, că mai multe platforme de foraj de petrol și gaze din Marea Neagră deținute de Rusia din 2015 au fost recucerite.
În septembrie 2023, serviciile de informații ucrainene estimau că Rusia a desfășurat peste 420.000 de soldați în Ucraina.
La 21 septembrie, Rusia a început să lanseze raiduri cu rachete pe teritoriul Ucrainei, avariind instalațiile energetice ale țării. La 22 septembrie, SUA au anunțat că vor trimite rachete ATACMS cu rază lungă de acțiune în Ucraina, în ciuda rezervelor unor oficiali guvernamentali. În aceeași zi, Direcția principală de informații ucraineană a lansat un atac cu rachete asupra sediului Flotei Mării Negre din Sevastopol, Crimeea, ucigând mai mulți oficiali militari de rang înalt.
În octombrie 2023, s-a raportat o creștere a numărului de revolte în rândul trupelor rusești din cauza numărului mare de pierderi în ofensivele rusești din jurul Avdiivka, fiind raportate, de asemenea, lipsa artileriei, a hranei, a apei și o comandă deficitară. Până în noiembrie, serviciile de informații britanice au declarat că în ultimele săptămâni "probabil că au fost înregistrate unele dintre cele mai mari rate de pierderi rusești din război de până acum".
La mijlocul sau la sfârșitul lunii octombrie 2023, pușcașii marini ucraineni - în parte ghidați de trupe rusești care au dezertat - au traversat râul Nipru (bariera strategică dintre estul și vestul Ucrainei), în aval de barajul distrus Kakhovka, pentru a ataca teritoriul deținut de ruși pe partea de est a râului. În pofida pierderilor grele cauzate de bombardamentele intense și de bombardamentele aeriene rusești, a dezorganizării și a diminuării resurselor, brigăzile ucrainene care au invadat partea râului deținută de ruși au continuat să provoace pierderi grele forțelor rusești până la sfârșitul lunii decembrie.
La 1 decembrie 2023, Volodimir Zelenski a declarat că contraofensiva ucraineană nu a avut succes, invocând lipsa de arme și de forțe terestre. Zelenski a mai declarat că va fi mai ușor pentru Ucraina să recâștige peninsula Crimeea decât regiunea Donbas din estul țării, deoarece Donbasul este puternic militarizat și există frecvent sentimente pro-rusești. În decembrie 2023, mai multe instituții media internaționale au descris contraofensiva ucraineană ca nereușind să recupereze o cantitate semnificativă de teritoriu sau să îndeplinească vreunul dintre obiectivele sale strategice.
Capturarea Avdiivka, pierderi navale și aviatice rusești (1 decembrie 2023 - prezent)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/50/Countries_supplying_military_equipment_to_Ukraine_during_the_2022_Russian_invasion.svg/408px-Countries_supplying_military_equipment_to_Ukraine_during_the_2022_Russian_invasion.svg.png)
Țările care trimit echipamente militare letale
Țările care trimit ajutoare militare neletale
- Rusia
- Ucraina
La 17 februarie 2024, Rusia a capturat Avdiivka, o fortăreață de lungă durată a Ucrainei, care a fost descrisă ca o „poartă de acces” către orașul Donetsk din apropiere. ABC News a declarat că Rusia ar putea folosi această evoluție pentru a ridica moralul, războiul aflându-se în mare parte într-un impas aproape de cea de-a doua aniversare. Descrisă de jurnalistul David Axe de la Forbes drept o victorie rusă la Pyrrhus, armatele ruse a 2-a și a 41-a combinate s-au soldat cu 16 000 de morți, zeci de mii de răniți și aproximativ 700 de vehicule pierdute înainte de a cuceri ruinele din Avdiivka.
Deficitul de muniție al Ucrainei, cauzat de blocajul politic din Congresul american și de lipsa capacității de producție în Europa, a contribuit la retragerea ucrainenilor de la Avdiivka și „a fost resimțit pe tot frontul”, potrivit Time. Penuria a făcut ca Ucraina să fie nevoită să își raționalizeze unitățile pentru a trage doar 2 000 de cartușe pe zi, în comparație cu aproximativ 10 000 de cartușe trase zilnic de Rusia.
La 10 mai 2024, Rusia a început o nouă ofensivă în regiunea Kharkiv. Rusia a reușit să captureze o duzină de sate, iar Ucraina evacuase peste 11 000 de persoane din regiune de la începutul ofensivei până la 25 mai. La 17 mai, Ucraina a declarat că forțele sale au încetinit înaintarea Rusiei, iar la 25 mai, Zelenskyy a declarat că forțele ucrainene au asigurat „controlul de luptă” asupra zonelor în care trupele ruse au intrat în nord-estul regiunii Kharkiv. Între timp, oficialii ruși au declarat că „avansează în toate direcțiile” și că obiectivul este de a crea o „zonă tampon” pentru regiunile de frontieră aflate în dificultate. La 7 iunie, Casa Albă a declarat că ofensiva a stagnat și că este puțin probabil să mai avanseze.
În urma succesului Rusiei în bătălia de la Avdiivka, forțele acesteia au avansat spre nord-vest pentru a forma un salient și, până la jumătatea lunii aprilie 2024, au ajuns la așezarea de la Ocheretyne, pe care au capturat-o la sfârșitul lunii aprilie și au extins în continuare salientul în lunile următoare. De asemenea, la începutul lunii aprilie, forțele ruse au lansat o ofensivă în direcția orașului Chasiv Yar, o așezare de importanță strategică situată la vest de Bakhmut, iar la începutul lunii iulie au capturat cel mai estic district al acestuia. O altă ofensivă în direcția orașului Torețk a fost lansată la 18 iunie, cu scopul de a cuceri orașul și, potrivit observatorului militar și purtătorului de cuvânt ucrainean Nazar Voloshyn, de a flanca Chasiv Yar dinspre sud. În iulie, forțele ruse au avansat pentru a extinde salientul la nord-vest de Avdiivka, iar la 19 iulie au realizat o breșă care le-a permis să înceapă înaintarea spre orașul Pokrovsk, important din punct de vedere operațional.
La 6 august 2024, Ucraina a lansat prima ofensivă directă pe teritoriul Rusiei, cea mai mare incursiune proucraineană de la începutul invaziei, în regiunea limitrofă Kursk. Axa principală a avansului inițial s-a concentrat în direcția orașului Sudzha, situat la 10 kilometri de frontieră, despre care milbloggeri ruși au raportat că a fost capturat în mare parte de Ucraina la 8 august.
Implicare străină
Sprijinul pentru Ucraina
Implicarea străină în invazie a fost mondială și extinsă, cu sprijin care a variat de la vânzări și ajutor militar, sancțiuni și condamnări. Țările occidentale și alte țări au impus Rusiei sancțiuni limitate înainte de invazie și au aplicat noi sancțiuni când a început invazia, cu intenția de a paraliza economia rusă; sancțiunile au vizat persoane fizice, bănci, întreprinderi, schimburi monetare, exporturi și importuri. Din ianuarie 2022 până în ianuarie 2024, Institutul Kiel a monitorizat un ajutor de 380 de miliarde de dolari pentru Ucraina, inclusiv aproape 118 miliarde de dolari în ajutor militar direct. NATO coordonează și ajută statele sale membre să furnizeze echipamente militare și ajutor financiar țării.
Statele Unite au furnizat cea mai mare asistență militară Ucrainei, angajând peste 46 de miliarde de dolari de la începutul invaziei până în ianuarie 2024, deși au adoptat o politică împotriva trimiterii de trupe. Membrii NATO, precum Germania, au revenit asupra politicii de a nu furniza ajutor militar ofensiv pentru a sprijini Ucraina, iar Uniunea Europeană a furnizat arme letale pentru prima dată în istoria sa, oferind Ucrainei peste 3 miliarde EUR. Bulgaria a furnizat Ucrainei arme și muniții în valoare de peste 2 miliarde de euro, inclusiv peste o treime din muniția necesară în faza inițială a invaziei și o pluralitate de combustibil necesar. În septembrie 2023, Polonia a declarat că va înceta să mai trimită arme Ucrainei după o dispută între cele două țări cu privire la cereale.
Sprijinul pentru Rusia
Belarus a permis Rusiei să folosească teritoriul său pentru a organiza o parte a invaziei și pentru a lansa rachete rusești în Ucraina. Din cauza implicării sale active, Belarus este considerat beligerant (dar nu și co-combatant) în această invazie, spre deosebire de statele nebeligerante, care au "o gamă largă de instrumente la dispoziția actorilor nebeligeranți fără a atinge pragul luptei de război".
Politico a raportat în martie 2023 că producătorul de arme de stat chinez Norinco a expediat puști de asalt, piese pentru drone și veste antiglonț către Rusia între iunie și decembrie 2022, unele livrări fiind efectuate prin țări terțe, inclusiv Turcia și Emiratele Arabe Unite. Potrivit Statelor Unite, muniția chineză a fost utilizată pe câmpurile de luptă din Ucraina. În mai 2023, Uniunea Europeană a identificat faptul că firme din China și Emiratele Arabe Unite furnizau componente de armament Rusiei. În iunie 2023, informațiile militare americane au sugerat că Iranul furniza Rusiei atât drone de luptă Shahed, cât și materiale de producție pentru dezvoltarea unei fabrici de drone. Potrivit SUA, Coreea de Nord a furnizat Rusiei rachete balistice și lansatoare, deși autoritățile americane nu au menționat modelele specifice. Pe baza resturilor lăsate de rachete la atacurile din 30 decembrie 2023 împotriva unor ținte ucrainene, apar părți comune rachetelor KN-23, KN-24 și KN-25. În februarie 2024, un raport Reuters a indicat că Iranul a trimis rachete balistice armatei ruse. În aprilie 2024, China ar fi furnizat Rusiei informații geospațiale, mașini-unelte pentru tancuri și propulsoare pentru rachete.
Victimele și criza refugiaților
Vezi și Crimele de război în invazia rusă în Ucraina
Victime și răniți pe teren
S-a spus că atât sursele rusești, cât și cele ucrainene umflă numărul victimelor forțelor adverse și minimizează propriile pierderi de dragul moralului. Documentele americane divulgate spun că „raportarea insuficientă a numărului de victime în cadrul sistemului [rusesc] evidențiază «reticența continuă» a armatei de a transmite vești proaste în lanțul de comandă”. Instituțiile de presă rusești au încetat în mare parte să mai raporteze bilanțul victimelor rusești. Rusia și Ucraina au recunoscut că au suferit pierderi „semnificative” și, respectiv, „considerabile”. BBC News a relatat că rapoartele ucrainene privind numărul de victime rusești au inclus răniții.
Numărul morților civili și militari a fost, ca întotdeauna, imposibil de stabilit cu precizie. Agenția France-Presse (AFP) a raportat că nici ea, nici observatorii independenți ai conflictului nu au putut verifica afirmațiile rusești și ucrainene privind pierderile inamicului și a suspectat că acestea au fost umflate. La 12 octombrie 2022, proiectul media rusesc independent iStories, citând surse apropiate Kremlinului, a raportat că peste 90.000 de soldați ruși au fost uciși, grav răniți sau au dispărut în Ucraina.
În timp ce decesele în luptă pot fi deduse dintr-o varietate de surse, inclusiv din imaginile din satelit ale acțiunilor militare, decesele civile pot fi mai dificile. La 16 iunie 2022, ministrul ucrainean al apărării a declarat pentru CNN că el crede că zeci de mii de ucraineni au murit, adăugând că speră ca numărul total de morți să fie sub 100.000. Numai în orașul distrus Mariupol, oficialii ucraineni cred că cel puțin 25.000 de persoane au fost ucise, iar în septembrie 2022 încă se descopereau cadavre. Primarul a declarat că peste 10.000 și posibil chiar 20.000 de civili au murit în asediul orașului Mariupol și că forțele rusești au adus cu ele echipamente mobile de incinerare atunci când au intrat în oraș. Cercetătorul Dan Ciuriak de la Institutul C. D. Howe estima în august 2022 numărul civililor uciși la Mariupol la 25.000, iar o investigație a AP de la sfârșitul anului 2022 dă un număr de până la 75.000 de civili uciși numai în zona Mariupol. AFP afirmă că „o lacună cheie în ceea ce privește numărul victimelor este lipsa de informații din locurile ocupate de Rusia, cum ar fi orașul-port Mariupol, unde se crede că au murit zeci de mii de civili”. Potrivit unui studiu recent al Human Rights Watch și al altor două organizații, în Mariupol au existat cel puțin 8.034 de morți în exces între martie 2022 și februarie 2023. Biroul Înaltului Comisariat al Națiunilor Unite pentru Drepturile Omului (OHCHR) raportează probleme similare și a considerat că numărul real al victimelor civile a fost semnificativ mai mare decât a putut confirma.
În armata rusă în timpul invaziei, minoritățile etnice din Rusia au suferit pierderi disproporționat de mari. În octombrie 2022, regiunile rusești cu cel mai mare număr de morți au fost Daghestan, Tuva și Buriatia, toate regiuni minoritare. În februarie 2024, șase din zece regiuni rusești cu cele mai mari rate de mortalitate din Ucraina erau situate în Siberia și în Orientul Îndepărtat, iar menținerea unor rate de victime supradimensionate ale minorităților etnice i-a determinat pe analiști să avertizeze că situația va duce la un impact distructiv pe termen lung asupra acestor comunități.
Numere | Perioada de timp | Sursa | |
---|---|---|---|
Civili ucraineni | 11,284+ uciși, 22,594+ răniți | 24 februarie 2022 - 10 iul. 2024 | OHCHR[13] |
11,000 uciși, 28,000 captivi | 24 februarie 2022 - 30 nov. 2023 | Guvernul ucrainean[14][15][16] | |
Trupele ucrainene | 31,000 uciși | 24 februarie 2022 - 25 feb. 2024 | Biroul Președintelui Ucrainei[17] |
70,000 uciși, 100,000–120,000 răniți | 24 februarie 2022 - 18 aug. 2023 | Estimare S.U.A.[18] | |
Trupele ruse | 315,000 victime | 24 februarie 2022 - 30 ian. 2024 | Estimare CIA[19] |
61,830+ uciși (confirmați prin nume) | 24 februarie 2022 - 31 iul. 2024 | BBC Rusia & Mediazona[20] | |
598,180 victime | 24 februarie 2022 - 17 aug. 2024 | Guvernul ucrainean[21] |
Criza refugiaților
Războiul a provocat cea mai mare criză de refugiați și umanitară din Europa de la războaiele iugoslave din anii 1990; ONU a descris-o ca fiind cea mai rapidă creștere a unei astfel de crize de la cel de-al Doilea Război Mondial încoace. Pe măsură ce Rusia și-a consolidat forțele militare de-a lungul graniței ucrainene, multe guverne vecine și organizații umanitare s-au pregătit pentru un eveniment de strămutare în masă în săptămânile dinaintea invaziei. În decembrie 2021, ministrul ucrainean al apărării a estimat că o invazie ar putea forța între trei și cinci milioane de persoane să își părăsească locuințele.
În prima săptămână de la invazie, ONU a raportat că peste un milion de refugiați au fugit din Ucraina; ulterior, această cifră a ajuns la peste opt milioane până la 31 ianuarie 2023. La 20 mai, NPR a raportat că, în urma unui aflux semnificativ de echipamente militare străine în Ucraina, un număr semnificativ de refugiați încearcă să se întoarcă în regiunile din Ucraina care sunt relativ izolate de frontul de invazie din sud-estul Ucrainei. Cu toate acestea, la 3 mai, alte 8 milioane de persoane erau strămutate în interiorul Ucrainei.
Majoritatea refugiaților erau femei, copii, bătrâni sau persoane cu handicap. Majoritatea cetățenilor ucraineni de sex masculin cu vârste cuprinse între 18 și 60 de ani nu au fost lăsați să iasă din Ucraina ca parte a conscripției obligatorii, cu excepția cazului în care erau responsabili pentru susținerea financiară a trei sau mai mulți copii, erau tați singuri sau erau părinți/tutore de copii cu dizabilități. Mulți bărbați ucraineni, inclusiv adolescenți, au optat să rămână în Ucraina în mod voluntar pentru a se alătura rezistenței.
Potrivit Înaltului Comisariat al ONU pentru Refugiați, la 13 mai 2022, existau 3.315.711 refugiați în Polonia, 901.696 în România, 594.664 în Ungaria, 461.742 în Moldova, 415.402 în Slovacia și 27.308 în Belarus, în timp ce Rusia a raportat că a primit peste 800.104 refugiați. Până la 13 iulie 2022, peste 390.000 de refugiați ucraineni au ajuns în Republica Cehă, unde refugiatul mediu era o femeie însoțită de un copil. Acești refugiați aveau de două ori mai multe șanse de a avea o diplomă universitară decât populația cehă în ansamblu. Turcia a fost o altă destinație semnificativă, înregistrând peste 58.000 de refugiați ucraineni până la 22 martie și peste 58.000 până la 25 aprilie. UE a invocat Directiva privind protecția temporară pentru prima dată în istoria sa, acordând refugiaților ucraineni dreptul de a trăi și de a munci în UE pentru o perioadă de până la trei ani. Marea Britanie a acceptat 146.379 de refugiați, precum și extinderea capacității de a rămâne în Regatul Unit timp de 3 ani, cu drepturi în linii mari similare cu cele din UE, trei ani de rezidență și acces la asistență socială și servicii de stat.
Potrivit Organizației pentru Securitate și Cooperare în Europa (OSCE), Rusia s-a angajat în "deportarea masivă" a peste 1,3 milioane de civili ucraineni, ceea ce ar putea constitui crime împotriva umanității. OSCE și Ucraina au acuzat Rusia de mutarea forțată a civililor în tabere de filtrare pe teritoriul controlat de Rusia, iar apoi în Rusia. Surse ucrainene au comparat această politică cu transferurile de populație din epoca sovietică și cu acțiunile Rusiei în Războiul de independență cecen. De exemplu, la 8 aprilie, Rusia a susținut că a evacuat aproximativ 121.000 de locuitori din Mariupol în Rusia. De asemenea, la 19 octombrie, Rusia a anunțat deportarea forțată a 60.000 de civili din zonele din jurul liniei de contact din regiunea Herson. RIA Novosti și oficiali ucraineni au declarat că mii de persoane au fost trimise în diverse centre din orașe din Rusia și din Ucraina ocupată de Rusia, de unde oamenii au fost trimiși în regiuni din Rusia aflate în depresiune economică. În aprilie, secretarul Consiliului ucrainean pentru Securitate Națională și Apărare, Oleksiy Danilov, a declarat că Rusia plănuia să construiască "lagăre de concentrare" pentru ucraineni în vestul Siberiei și că probabil plănuia să forțeze prizonierii să construiască noi orașe în Siberia.
Note explicative
- ^ a b Republica Populară Donețk și Republica Populară Luhansk au fost state-marionetă controlate de Rusia care și-au declarat independența în mai 2014. Acestea au primit recunoaștere internațională una de la cealaltă, de la Rusia, Siria și Coreea de Nord, precum și de la alte câteva state recunoscute parțial. La 30 septembrie 2022, în urma unui referendum, Rusia a declarat că a anexat în mod oficial ambele entități.
- ^ Forțelor rusești li s-a permis să organizeze o parte a invaziei de pe teritoriul belarus.[4][5] De asemenea, teritoriul belarus a fost folosit pentru a lansa rachete în Ucraina.[6]
- ^ inclusiv militari, paramilitari și 34.000 din miliții separatiste
Note
- ^ https://www.nato.int/cps/en/natohq/topics_111767.htm Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ ]][[Categorie:Articole cu legături către elemente fără etichetă în limba română
- ^ http://en.kremlin.ru/events/president/news/67903 kremlin.ru Verificați valoarea
|url=
(ajutor) - ^ Lister, Tim; Kesa, Julia (). „Ukraine says it was attacked through Russian, Belarus and Crimea borders”. Kyiv: CNN. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Murphy, Palu (). „Troops and military vehicles have entered Ukraine from Belarus”. CNN. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ „Missiles launched into Ukraine from Belarus”. BBC News. . Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Bengali, Shashank (). „The U.S. says Russia's troop buildup could be as high as 190,000 in and near Ukraine”. The New York Times. Arhivat din original
la . Accesat în .
- ^ Hackett, James, ed. (februarie 2021). The Military Balance 2021 (ed. 1st). International Institute for Strategic Studies.
- ^ a b The Military Balance 2022. International Institute for Strategic Studies. februarie 2022 – via Google Books.
- ^ „Russian Offensive Campaign Assessment, May 30, 2023”. Institute for the Study of War. Accesat în .
- ^ a b The Military Balance 2022. International Institute for Strategic Studies. februarie 2022. ISBN 9781000620030.
- ^ "Ukraine", The World Factbook, Central Intelligence Agency, 2023-01-18, retrieved 2023-01-19
- ^ „Ukraine: protection of civilians in armed conflict. June 2024 update” (PDF).
- ^ „Over 9,000 Civilians Killed in Ukraine Since Russia Invaded - Kyiv”.
- ^ „Minister: Russian forces kill 2,000 Ukrainian civilians in 2023”.
- ^ „28,000 Ukrainian Civilians in Russian Captivity, Human Rights Commissioner Says”.
- ^ „Ukraine war: Zelensky says 31,000 troops killed since Russia's full-scale invasion”.
- ^ „Troop Deaths and Injuries in Ukraine War Near 500,000, U.S. Officials Say”.
- ^ „Spycraft and Statecraft”.
- ^ „Russian casualties in Ukraine. Mediazona count, updated”. Accesat în .
- ^ Ukrainska pravda (în engleză), Ukrainska Pravda
Vezi și
Lectură suplimentară
- Naumescu, Valentin (coord.), Moldovan, Raluca (coord.). Războiul : Consecințele invaziei rusești din Ucraina la nivel global, european și românesc. Cluj Napoca, Editura Presa Universitară Clujeană, 2023, 390 p. ISBN 9786063718441
|