Mișcarea de Nealiniere
Biroul de Coordonare | New York, Statele Unite |
Membrii | 118 membri 17 observatori |
Șef - Secretar general | Hosni Mubarak |
Înființare | 1961 |
| |
Website www.namegypt.org |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4d/NAM_Members.svg/480px-NAM_Members.svg.png)
Mișcarea de Nealiniere (MNA) este o organizație interguvernamentală de state care nu se consideră aliniate oficial cu sau împotriva unui bloc de putere majoră. Mișcarea a fost fondată în mare parte de Jawaharlal Nehru, primul prim-ministru al Indiei, Gamal Abdel Nasser, președintele Egiptului și Iosip Broz Tito, președintele Republicii Socialiste Federative Iugoslavia. A fost înființată la Belgrad în 1961. În 2009, organizația era alcătuită din 118 membri și 17 observatori.[1] Scopul organizației, conform Declarației de la Havana din 1979 este de a asigura „independența națională, suveranitatea, integritatea teritorială a țărilor nealiniate” în „lupta lor împotriva imperialismului, colonialismului, neo-colonialismului, rasismului și a tuturor formelor de agresiune, ocupație, dominație, interferență sau hegemonie străine, precum și împotriva unei mari puteri și a unui bloc politic”.[2][3] Aproximativ două treimi din statele ONU fac parte din Mișcarea de Nealiniere, care cuprinde 55% din populația mondială, în special state în curs de dezvoltare sau care fac parte din lumea a treia.[4]
Membrii care făceau parte din organizație au fost: Iugoslavia, Argentina, OPASV, Cipru și Malta. Brazilia nu a fost niciodată membru oficial, dar obiectivele sale sunt comune cu cele ale Mișcării de Nealiniere, iar deseori sunt trimiși observatori la congresele sale. Organizația se străduia să fie o alianță la fel de apropiată precum NATO (1949) sau Pactul de la Varșovia (1955), însă nu era suficient de unită, iar mulți membri ai acesteia erau destul de aliniați cu una sau cealaltă din marile puteri. În plus, unii membri au fost chiar implicați în conflicte dure cu alți membri (ex. India și Pakistan, Iran și Irak). Mișcarea s-a întrerupt din cauza propriilor contradicții interne, când Uniunea Sovietică a invadat Afganistanul în 1979. În timp ce aliații sovieticilor sprijineau invazia, alți membri ai mișcării (în special statele islamice) au condamnat-o.
Deoarece Mișcarea de Nealiniere a fost înființată ca o încercare de a contracara Războiul Rece,[5] s-a zbătut să găsească relevanță, deoarece Războiul Rece se sfârșise. După destrămarea Iugoslaviei, un membru fondator, statutul de membru a fost suspendat în 1992[6] la Întâlnirea Ministerială a Mișcării, ținută în New York în cadrul sesiunii anuale implicite a Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite. La congresul Mișcării de la Jakarta, Indonezia (1-6 septembrie 1992), Iugoslavia a fost suspendată sau exclusă din cadrul Mișcării.[7] Stalele succesoare RSF Iugoslavia nu au prezentat un mare interes pentru integrare, deși unele aveau statut de observator. În 2004, Malta și Cipru au încetat să mai fie membre și au aderat la Uniunea Europeană. Belarus este singurul stat european membru al Mișcării. Turkmenistan, Belarus și Republica Dominicană sunt cele mai recente state membre. Aderarea Bosniei și Herțegovinei și a Costei Rica au fost respinse în 1995, respectiv 1998.[8]
Summit-uri
Belgrad, 1-6 septembrie 1961
Cairo, 5-10 octombrie 1964
Lusaka, 8-10 septembrie 1970
Algeria, 5-9 septembrie 1973
Colombo, 16-19 august 1976
Havana, 3-9 septembrie 1979
New Delhi (planificat inițial în Baghdad), 7-12 martie 1983
Harare, 1-6 septembrie 1986
Belgrad, 4-7 septembrie 1989
Jakarta, 1-6 septembrie 1992
Cartagena de Indias, 18-20 octombrie 1995
Durban, 2-3 septembrie 1998
Kuala Lumpur, 20-25 februarie 2003
Havana, 15-16 septembrie 2006
Sharm El Sheikh, 11-16 septembrie 2009
Kish, 2012
Secretari generali
Secretarii generali ai Mișcării de Nealiniere | ||||
---|---|---|---|---|
Nume | Stat | Partid | Început | Sfârșit |
Josip Broz Tito | ![]() | Liga Comuniștilor din Iugoslavia | 1961 | 1964 |
Gamal Abdel Nasser | ![]() | Uniunea Arabiei Socialiste | 1964 | 1970 |
Kenneth Kaunda | ![]() | Partidul Unitar Național Independent | 1970 | 1973 |
Houari Boumédienne | ![]() | Consiliul Revoluționar | 1973 | 1976 |
William Gopallawa | ![]() | Independent | 1976 | 1978 |
Junius Richard Jayawardene | Partidul Național Unitar | 1978 | 1979 | |
Fidel Castro | ![]() | Partidul Comunist din Cuba | 1979 | 1983 |
N. Sanjiva Reddy | ![]() | Janata Party | 1983 | |
Zail Singh | Partidul Congresist | 1983 | 1986 | |
Robert Mugabe | ![]() | UANZ-FP | 1986 | 1989 |
Janez Drnovșek | ![]() | Independent | 1989 | 1990 |
Borisav Jovici | Partidul Socialist din Serbia | 1990 | 1991 | |
Stjepan (Stipe) Mesici | Uniunea Democrată a Croaților | 1991 | ||
Branko Kostić | Partidul Democratic al Socialiștilor din Muntenegru | 1991 | 1992 | |
Dobrica Ćosić[9] | Partidul Socialist din Serbia | 1992 | ||
Suharto | ![]() | Golkar | 1992 | 1995 |
Ernesto Samper Pizano | ![]() | Partidul Liberal Columbian | 1995 | 1998 |
Andrés Pastrana Arango | Partidul Conservator Columbian | 1998 | ||
Nelson Mandela | ![]() | Congresul Național din Africa | 1998 | 1999 |
Thabo Mbeki | Congresul Național din Africa | 1999 | 2003 | |
Mahathir bin Mohammad | ![]() | Organizația Națională a Malaiezilor Uniți | 2003 | |
Abdullah Ahmad Badawi | Organizația Națională a Malaiezilor Uniți | 2003 | 2006 | |
Fidel Castro[10] | ![]() | Partidul Comunist din Cuba | 2006 | 2008 |
Raúl Castro | Partidul Comunist din Cuba | 2008 | 2009 | |
Hosni Mubarak | ![]() | Partidul Național Democratic | 14 July 2009 | prezent |
State membre și reprezentanți
Afganistan
Algeria
Angola
Antigua și Barbuda
Bahamas
Bahrain
Bangladesh
Barbados
Belarus
Belize
Benin
Bhutan
Bolivia
Botswana
Brunei
Burkina Faso
Burundi
Cambodia
Camerun
Capul Verde
Republica Centrafricană
Ciad
Chile
Columbia
Comore
Republica Congo
Coasta de Fildeș
Cuba
Republica Democrată Congo
Djibouti
Dominica
Republica Dominicană
Ecuador
Egipt
Guineea Ecuatorială
Eritreea
Etiopia
Gabon
Gambia
Ghana
Grenada
Guatemala
Guineea
Guineea-Bissau
Guyana
Haiti
Honduras
India
Indonezia
Iran
Irak
Jamaica
Iordania
Kenya
Kuwait
Laos
Liban
Lesotho
Liberia
Libia
Madagascar
Malawi
Malaysia
Maldive
Mali
Mauritania
Mauritius
Mongolia
Maroc
Mozambic
Myanmar
Namibia
Nepal
Nicaragua
Niger
Nigeria
Coreea de Nord
Oman
Pakistan
Palestina
Panama
Papua Noua Guinee
Peru
Filipine
Qatar
Rwanda
Sfânta Lucia
Sfântul Kitts și Nevis
Sfântul Vicențiu și Grenadine
São Tomé și Príncipe
Arabia Saudită
Senegal
Seychelles
Sierra Leone
Singapore
Somalia
Africa de Sud
Sri Lanka
Sudan
Surinam
Eswatini
Siria
Tanzania
Thailanda
Timorul de Est
Togo
Trinidad-Tobago
Tunisia
Turkmenistan
Uganda
Emiratele Arabe Unite
Uzbekistan
Vanuatu
Venezuela
Vietnam
Yemen
Zambia
Zimbabwe
Foști membri
Argentina
Cipru
Iugoslavia
Malta
Republica Arabă Yemen
Republica Democratică Populară Yemen
Note
- ^ en „Members, Observers and Guests”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ en „Fidel Castro speech to the UN in his position as chairman of the non-aligned countries movement”. . Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ en „Pakistan & Non-Aligned Movement”. Board of Investment - Guvernul pakistanez. . Accesat în .
- ^ en Grant, Cedric. "Equity in Third World Relations: a third world perspective." International Affairs 71, 3 (1995), 567-587.
- ^ en Suvedi, Suryaprasada (). Land and Maritime Zones of Peace in International Law. Oxford University Press. pp. 169–170. ISBN 0198260962.
- ^ en „The Non-Aligned Movement: Member States”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ en Lai Kwon Kin (). „Yugoslavia casts shadow over non-aligned summit”. The Independent @ Independent.co.uk. Independent News and Media Limited. Accesat în .
Iran and several other Muslim nations want the rump state of Yugoslavia kicked out, saying it no longer represents the country which helped to found the movement.
- ^ en Najam, Adil (). „Chapter 9: The Collective South in Multinational Environmental Politics”. În Nagel, Stuard. Policymaking and prosperity : a multinational anthology. Lanham, Md.: Lexington Books. p. 233. ISBN 0-7391-0460-8. Accesat în .
Turkmenistan, Belarus and Dominican Republic are the most recent entrants. The application of Bosnia-Herzegovina and Costa Rica were rejected in 1995 and 1998. Yugoslavia has been suspended since 1992.
Mai multe valori specificate pentru|pages=
și|page=
(ajutor) - ^ en J. O. Onwuka, The Third World in Social Science Perspective, Fasmen Educational & Research Publications, 2008, p. 52.
- ^ Fidel Castro nu a putut participa la conferință datorită intervenției chirurgiei gastrice și a fost înlocuit de fratele mai mic al acestuia, Raúl Castro. Vezi en "Castro elected President of Non-Aligned Movement Nations", People's Daily, 16-09-2006.
Legături externe
![Commons](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)