Instituto da Conservação da Natureza e das Florestas
Cod CDDA
4791[9]
Modifică date / text
Muntele Pico (în portugheză Montanha do Pico) este un stratovulcan aflat pe insula Pico, în arhipelagul Azore din mijlocul Oceanului Atlantic. Este cel mai înalt munte din Portugalia, vârful său, denumit Piquinho sau Pico Pequeno (2.351 m), reprezentând punctul de altitudine maximă din Portugalia. Pico este unul dintre cei mai înalți munți din Oceanul Atlantic, fiind de peste două ori mai înalt decât orice alt munte din Azore. În 1972, muntele Pico a fost declarat rezervație naturală.
Istoric
De-a lungul istoriei, erupțiile vulcanului Pico au avut loc prin fisurile de pe flancurile sale, mai degrabă decât prin craterul din vârf. În 1562–1564, o erupție pe versantul sud-estic a generat fluxuri de lavă care au ajuns pe coastă. Situația s-a repetat un secol și jumătate mai târziu, în 1718, când o altă erupție de flanc a expulzat lavă care a ajuns până în ocean[10]. Cea mai recentă erupție a avut loc în decembrie 1720.
În 29 septembrie 2009, mass-media locale au relatat despre apariția unor emisii de gaze în zona vârfului muntelui Pico. Centrul de monitorizare seismică și vulcanologică din regiune (Centro de Informação e Vigilância Sismovulcânica dos Açores - CIVISA) a constatat că fenomenul s-a produs dimineața devreme, intensificându-se ulterior și devenind vizibil din diferite puncte de pe insula Pico și chiar de pe cea vecină, Faial. Evenimentul a rezultat din condiții meteorologice excepționale și chiar dacă a fost suficient de intens încât să devină vizibil, eliberarea de gaze vulcanice nu a reprezentat un pericol major, iar ceilalți parametri s-au încadrat în limitele normale[11]
Geologie
Din punct de vedere morfo-vulcanic, insula Pico cuprinde trei zone distincte: un stratovulcan impunător care domină întreg sectorul vestic al insulei, muntele Pico, un al doilea masiv vulcanic central, de tip scut, vulcanul Topo și un lanț muntos vulcanic extins, de 29 km lungime cu orientare generală vest-nord-vest - est-sud-sud-est, Podișul Achada, care se dezvoltă între zona centrală a insulei și capătul estic al acesteia și care include în jur de 170 de conuri de zgură și fluxuri de lavă asociate[12].
Muntele Pico face parte din Complexul Vulcanic Madalena, una dintre cele trei unități vulcanologice din insula Pico, asociată cu cele trei erupții istorice din 1562, 1718 și 1720[2]:78. Morfologia actuală sugerează că muntele s-a format în holocen, vârstă confirmată prin datarea cu radiocarbon ca fiind mai mică de 6.000 de ani[2][4][13]. Din punct de vedere structural, Complexul Vulcanic Madalena poate fi subdivizat în alte două secțiuni: Vulcanul Pico și Zona Fisurală de Est[2].
Pico este un stratovulcan (vulcan stratificat), cu un crater adânc pe vârf, de aproximativ 500 de metri în diametru și 30 de metri adâncime[2], denumit Pico Alto. În interiorul craterului s-a format un mic con vulcanic, care se ridică la 70 de metri peste baza craterului rotund, denumit Piquinho sau Pico Pequeno (ambele nume înseamnă „mic vârf” în portugheză) și care reprezintă adevăratul vârf al muntelui Pico[2].
Structura tectonică este caracterizată de două sisteme de falii[2]. Principalele structuri pe direcția vest-nord-vest - est-sud-est sunt faliile Lagoa do Capitão și Topo, care se îmbină spre est, formând un graben îngust și puțin adânc[2]. La vest, grabenul a fost complet acoperit de stratovulcanul Pico cu mai puțin de 10.000 de ni în urmă și a fost umplut de fluxuri de lavă și conuri ale Zonei Fisurale de Est[2]. A doua zonă de falii, pe direcția nord-nord-vest - sud-sud-est, este semnificativ mai mică numeric și include falii de alunecare oblică, responsabile de principalele erupții vulcanice: Lomba de Fogo-São João (sursa erupției din 1718) și Santo António[2].
Pe vârful muntelui Pico se găsește o fumarolă[a] permanentă, caracterizată prin emisia de vapori de apă la o temperatură cuprinsă între 50 și 75°C. Totodată, conul vulcanului prezintă și fisuri laterale, la înălțimi între 1.500 m și 2.000 m deasupra nivelului mării, apărând și erupții difuze de gaze de-a lungul grabenului dintre faliile Lagoa do Capitão și Topo. În localitatea Silveira (de-a lungul coastei de sud a orașului Lajes do Pico) există, de asemenea, un izvor bogat în dioxid de carbon, format la baza vulcanului Pico[2].
Stația de monitorizare a atmosferei
Stația de monitorizare în 2007
Izolarea topografică[b] mare și înălțimea muntelui Pico îl fac un loc ideal pentru studiul particulelor de aerosol. În 1998, o stație de monitorizare a atmosferei („PICO-NARE”) a fost amplasată pe caldeira vârfului, la 2.225 m altitudine. Stația de monitorizare a fost instalată și este operată de Universitatea din Azore (Universidade dos Açores), cu cooperarea Universității Tehnologice din Michigan (Michigan Technological University), Institutului de Cercetări Arctice și Alpine (Institute of Arctic and Alpine Research) și a Universității din Boulder, Colorado (University of Colorado Boulder), împreună cu alți oameni de știință internaționali, și este conceput pentru a studia impactul pe care poluanții atmosferici emiși în America de Nord și Europa îl au asupra atmosferei din Oceanul Atlantic de Nord[14][15].
Turism montan
Având o înălțime 2.351 de metri, Montanha do Pico este cel mai înalt munte din Portugalia și al treilea ca înălțime din Oceanul Atlantic. Pentru toți vizitatorii, cu sau fără ghid, punctul de plecare al traseului către vârf este Casa da Montanha, unde fiecare dintre aceștia trebuie să se înregistreze[16] și să plătească o taxă (25 de euro în 2021). După înregistrare, fiecare vizitator primește un dispozitiv GPS, locația fiecăruia fiind monitorizată continuu, din motive de siguranță[17][18]. În orice moment, cel mult 200 de persoane se pot afla pe traseul către vârf[17].
Întrucât Casa da Montanha se găsește la o altitudine de 1.200 de metri, turiștii mai au de străbătut o distanță care să acopere diferența de nivel ceva mai mare de 1.100 de metri până în vârful muntelui. Traseul este marcat de 47 de stâlpi numerotați, stâlpul #44 fiind pe marginea craterului vulcanului. După acel punct, urmează o coborâre de 30 de metri în caldeiră și de acolo încă 70 de metri, până în vârful unui mini-munte numit Piquinho, care se înalță în craterul muntelui Pico[16][18].
Traseul este dificil, continuu ascendent, lipsit de porțiuni orizontale. Chiar dacă taxa de acces este ceva mai mare (30 de euro în 2019[17]), o perioadă foarte populară pentru a urca muntele Pico este în timpul nopții, la lumina stelelor, pentru a fi în vârf la răsăritul soarelui. Fără îndoială, primele raze ale soarelui, orizontul inegalabil de larg, oceanul scăldat în lumina răsăritului spălând țărmul la câteva mii de metri mai jos, totul crează o experiență unică, de neuitat, ceea ce face să merite efortul de a ajunge pe vârf. Într-o zi senină, din vârful Piquinho se deschide o priveliște fascinantă asupra insulelor din apropiere: Sao Jorge, Faial, Graciosa și Terceira[19]. Cea mai bună perioadă pentru a urca pe munte este vara, căci vânturile puternice și vremea schimbătoare surprind adesea excursioniștii, mai ales în lunile de iarnă. Muntele Pico este singurul loc din arhipelagul Azore unde iarna se găsește zăpadă[19].
Ascensiunea până la craterul din vărful muntelui Pico durează aproximativ 4 ore[16], și ceva mai mult la coborâre, din cauza terenului alunecos și adesea abrupt[20]. În ceea ce privește gradul de dificultate, escaladarea vârfului de 70 de metri este considerată ca fiind de dificultate „medie către ridicată” (mid-to-high grade I) conform standardelor din Regatul Unit și „clasa YDS 2 superioară” (high end of US scrambling grade YDS Class 2) conform standardelor din Statele Unite[6], deoarece acest ultim segment al traseului este deosebit de alunecos și expus[16].
Muntele Pico (Montanha do Pico)
Con vulcanic acoperit cu vegetație pe Muntele Pico
Marginea craterului Pico Alto de pe vârful vulcanului Pico
Vârful muntelui Pico, denumit Piquinho sau Pico Pequeno
Muntele Pico văzut de pe insula Graciosa (aproximativ 70 km distanță)
Vedere de pe muntele Pico către orașul Madalena și insula Faial.
Vârful acoperit de zăpadă în 2006
Note
^Fumarola reprezintă o fisură a craterului sau conului vulcanic, prin care sunt eliberate doar gaze, fără a fi expulzată magmă
^Izolarea topografică și proeminența unui vârfIzolarea topografică a unui vârf reprezintă distanța minimă până la un punct de cotă egală sau mai mare. Acest indicator poate fi determinat atât pentru dealuri și insule mici, cât și pentru vârfuri montane majore și poate fi calculat chiar și pentru vârfuri submarine Proeminența topografică (înălțime relativă) măsoară înălțimea unui vârf de munte sau de deal în raport cu cea mai joasă curbă de nivel care îl înconjoară, dar care nu conține un vârf mai înalt în interiorul său (diferența de nivel între vârful și cel mai ridicat punct al bazei unui munte sau deal)
Referințe
^ ab„Europe: Atlantic Island Ultra-Prominences” [Europa: Cele mai înalte puncte din insulele Oceanului Atlantic]. peaklist.org. Accesat în .
^ abcdefghijkMadeira, José; Silveira, António Brum da (octombrie 2003). „Annals of Geophysics” [Analele geofizicii] (PDF). Bologna, Italia: INGV - Istituto Nazionale di Geofisica e Vulcanologia. pp. 733–761.
^Madeira, José (). „Estudos de neotectónica nas ilhas do Faial, Pico e S. Jorge: uma contribuição para o conhecimento geodinâmico da junção tripla dos Açores” [Studii neotectonice asupra insulelor Faial, Pico și S. Jorge: o contribuție la cunoașterea geodinamică a joncțiunii triple Azore] (în portugheză). Facultatea de Stiințe, Universitatea din Lisabona. pp. 428pp.
^ abNunes, J.C. (). „A actividade vulcânica na ilha do Pico do Plistocénio Superior ao Holocénio: Mecanismo eruptivo e hazard vulcânico” [Activitatea vulcanică pe insula Pico din pleistocenul târziu până la holocen: mecanism eruptiv și hazard vulcanic] (în portugheză). Ponta Delgada (Azores), Portugalia: Universitatea din Azore. Arhivat din original la . Accesat în .
^Smithsonian Institution. „Global Volcanism Program - Pico”. National Museum of Natural History. Accesat în .
^ ab„The Complete Guide to Scrambling Grades: US and UK Systems” [Ghidul complet al nivelelor de dificultate pentru ascensiuni montane: sisteme din SUA și Marea Britanie]. ascentionism.com. Accesat în .
^Programul Națiunilor Unite pentru Mediu UNEP-WCMC (). „Protected Area Profile for Montanha do Pico from the World Database on Protected Areas” [Profilul Ariei Naturale Protejate Montanha do Pico din baza de date globală privind ariile naturale protejate]. protectedplanet.net. Accesat în .
^Lusa (). „Montanha do Pico em alta nas visitas: horário de apoio às subidas vai ser alargado” [Numărul vizitatorilor Muntelui Pico crește: programul de asistență pentru urcări va fi prelungit]. publico.pt (în portugheză). Accesat în .
^Nationally designated areas inventory, accesat în
^Instituto de Investigação em Vulcanologia e Avaliação de Riscos. „Vulcão do Pico” [Vulcanul Pico]. azores.gov.pt. Accesat în .
^Instituto de Investigação em Vulcanologia e Avaliação de Riscos. „Esclarecimento sobre a origem da coluna de vapor observada na Montanha do Pico” [Explicația originii coloanei de vapori observate la Muntele Pico]. azores.gov.pt. Accesat în .
^Nunes, João C.; Lima, Eva; Fontiela, João. „Caracterização geomorfológica e geológica da fajã lávica das Lages do Pico (Açores)” [Caracterizarea geomorfologică și geologică a fluxului de lavă din Lages do Pico (Azore)] (PDF). Universitatea din Azore. Accesat în .
^Madeira, José (), Estudos de neotectónica nas ilhas do Faial, Pico e S. Jorge: uma contribuição para o conhecimento geodinâmico da junção tripla dos Açores. Tese de Doutoramento no ramo de Geologia, especialidade em Geodinâmica Interna [Studii neotectonice asupra insulelor Faial, Pico și S. Jorge: o contribuție la cunoașterea geodinamică a joncțiunii triple Azore. Teză de doctorat în domeniul Geologie, specialitatea Geodinamică Internă] (în portugheză), Facultatea de Stiințe, Universitatea din Lisabona, pp. 428pp
^„Research in the North Atlantic Marine Air” [Cercetarea atmosferei marine din Atlanticul de Nord]. Pico Mountain Observatory. Accesat în .
^Fialho, Paulo; Pacheco, José; Mazzoleni, Cláudio; Mazzoleni, Lynn; Henriques, Diamantino; Viveiros, Fátima (aprilie 2019). „Pico Mountain Observatory on top of Pico Volcano” [Stația de monitorizare Muntele Pico de pe vârful vulcanului Pico]. p. 18066. Accesat în .
^ abcd„Climbing Pico Mountain in the Azores” [Escaladarea Muntelui Pico din Azore]. azoreschoice.com. Accesat în .
^ abcCave, James (). „Climbing Mount Pico: How to Climb Portugal's Tallest Mountain” [Escaladarea muntelui Pico: Cum se urcă pe cel mai înalt munte din Portugalia]. portugalist.com. Accesat în .
^ ab„Climbing Mount Pico: All You Need To Know For an Epic Hike” [Urcarea pe Muntele Pico: tot ce trebuie să știți pentru o excursie epică]. geekyexplorer.com. martie 2021. Accesat în .
^ ab„Climbing the tallest mountain in Portugal: Mount Pico, Azores” [Ascensiunea pe cel mai înalt munte din Portugalia: Muntele Pico, Azore]. seasidewithemily.com. Accesat în .
^„Everything you want to know to climb Piquinho, the point of Portugal (day or night)” [Tot ce vrei să știi pentru a urca pe Piquinho, vârful Portugaliei (ziua sau noaptea)]. traveler.vacations. Accesat în .
Bibliografie
Scarth, Alwyn; Tanguy, Jean-Claude (), Volcanoes of Europe [Vulcanii din Europa], Oxford University Press, pp. 132–136, ISBN 0-19-521754-3
Nunes, J.C. (), A actividade vulcânica na ilha do Pico do Plistocénio Superior ao Holocénio: Mecanismo eruptivo e hazard vulcânico. Tese de doutoramento no ramo de Geologia, especialidade de Vulcanologia [Activitatea vulcanică pe insula Pico din pleistocenul târziu până la holocen: mecanism eruptiv și hazard vulcanic. Teză de doctorat în domeniul Geologie, specialitatea Vulcanologie] (în portugheză), Ponta Delgada (Azores), Portugalia: Universitatea din Azore[nefuncțională – arhivă]
Madeira, José (), Estudos de neotectónica nas ilhas do Faial, Pico e S. Jorge: uma contribuição para o conhecimento geodinâmico da junção tripla dos Açores. Tese de Doutoramento no ramo de Geologia, especialidade em Geodinâmica Interna [Studii neotectonice asupra insulelor Faial, Pico și S. Jorge: o contribuție la cunoașterea geodinamică a joncțiunii triple Azore. Teză de doctorat în domeniul Geologie, specialitatea Geodinamică Internă] (în portugheză), Facultatea de Stiințe, Universitatea din Lisabona, pp. 428pp
Madeira, José; Silveira, António Brum da (octombrie 2003), „Active Tectonics and First Paleoseismological Results in Faial, Pico and S. Jorge Islands (Azores, Portugal) [Tectonica activă și primele rezultate paleosismologice în insulele Faial, Pico și S. Jorge (Azore, Portugalia)]”, Annals of Geophysics [Analele geofizicii] (PDF), 46 (5), Bologna, Italia: INGV - Istituto Nazionale di Geofisica e Vulcanologia, pp. 733–761
Legături externe
Cronica fotografică a unei ascensiuni spre vârful vulcanului Pico