Ми-17
Ми-17[1] | ||
---|---|---|
| ||
Општи подаци | ||
Намена | транспортни | |
Посада | 2 - 3 | |
Број путника | 32 | |
Порекло | ![]() | |
Произвођач | Мил Москва | |
Пробни лет | 1975. | |
Повучен из употребе | активан | |
Статус | активан | |
Број примерака | 12.000 | |
Димензије | ||
Пречник носећег ротора | 21,352 m | |
Пречник репног ротора | 3,91 m | |
Дужина | 18,42 m | |
Висина | 4,76 m | |
Маса | ||
Маса празног | 7.100 kg | |
Максимална маса | 13,000 kg | |
Количина горива | 1.450 + 1.420 lit | |
Перформансе | ||
Максимална брзина | 250 km/h | |
Крстарећа брзина | 240 km/h | |
Брзина успона | 480 m/min | |
Врхунац лебдења | 1.760 m | |
Врхунац лета | 5.000 m | |
Долет | 950 m | |
Погон | ||
Мотори | Климов TV3-117VM | |
Врста мотора | турбомлазни | |
Број мотора | 2 | |
Снага полетања | 1.454 kW | |
![]() |
Ми-17 (НАТО класификација Hip), je совјетски средњи двомоторни транспортни хеликоптер, који такође може да буде и наоружан. Служи за тактички ваздушни транспорт људства и материјала, за превожење хеликоптерског десанта и ватрену подршку. Израђује се у фабрикама у Казању и Улан-Удеу. Посаду чине три члана - леви и десни пилот и механичар летач. Ми-17 је модернизована извозна верзија хеликоптера Ми-8.
Пројектовање и развој
Развој хеликоптера Ми-17 је засноване на Ми-8, који је у то време био у експлоатацији преко 40 година. Резултат ових напора је стварање нове летелице, код које су сачуване све главне предности Ми-8: успешан дизајн, висок ниво перформанси лета и поузданост током рада у широком температурном опсегу (од -50 °C до + 50 °C), једноставност у одржавању, а такође и знатно нижа цена, у поређењу са конкуренцијом.
Главна карактеристика Ми-17, у поређењу са Ми-8, била је уградња снажнијих мотора, савремена авионика и низ уређаја и опреме која је побољшала безбедност лета и борбену жилавост. Још једна карактеристика овог модела био је пренос задњег ротора на леву страну, што је побољшало перформансе лета Ми-17, посебно плафон и брзину успона.
Технички опис
Ми-17 је двомоторни хеликоптер, са једним петокраким главним ротором. Ротор је са три степена слободе закретања, у функцији управљања са вектором силе узгона, у току лета. Кракови елисе ротора, израђени су од легуре алуминијума, а опремљени су са системом за одлеђивање, са мануелним и аутоматским регулисањем. У случају отказа једног од мотора, нормално се лети са преосталим другим у најближу базу за слетање.
Стални резервоари горива имају запремину од 1.870 литара, а допунски још 1.830 литара. Резервоари горива су самозаптивајући, у случају механичког оштећења нанета смеша на унутрашњим зидовима затвара отворе, у циљу спречавања истицања горива.
Стајни трап је система трицикл са једном предњом ногом и две позади. На предњој нози су удвојени управљиви точкови а на задњим ногама је по један точак. Гуме су нископритисне а свака нога има амортизациони систем. Све ноге стајног трапа су независне.
Варијанте
- Ми-17 - стандардна верзија,
- Ми-17ППА - верзија за електронско ратовање,
- Ми-17-1ВА - санитет,
- Ми-17АМТС - јуришна верзија,
- Ми-17МД - транспортни (карго) са бочним клизним вратима и теретном рампом,
- Ми-17КФ - хеликоптер опремљен Ханивеловим моторима за канадску компанију.
Оперативно коришћење
Хеликоптер Ми-8 је захваљујући својим квалитетима освојио светско тржиште ове класе хеликоптера. Ми-17 фактички врши замену дотрајалих Ми-8, што је знатно повољнија позиција када је у питању пласман овог хеликоптера.
Коришћење у Србији
Два хеликоптера Ми-17 су купљени 1997. године за потребе Јединице за специјалне операције ресора државне безбедности. Ови хеликоптери су купљени као половни један је произведен 1989. а други 1991. године. Војска Србије је ова два хеликоптера преузела 2006. године, ремонтовала их је 2010 и укључила их у свој оперативни састав. Један од ових хеликоптера број 12551 је пао 13. марта 2015. у непосредној близини аеродрома "Никола Тесла" и том приликом је погинуло седморо људи.
Октобра месеца 2019. године Војска Србије је набавила још два а у току децембра 2019. још три хеликоптера Ми-17V-5[2][3].
Корисници
Види још
Референце
Литература
- Gunston, Bill (1987). Military helicopters. London: Salamander books Ltd. ISBN 0-86191-110-4.
- Müller, Claudio (2012). Flugzeuge der Welt. Stuttgart: Motor Buch Verlag. ISBN 987-3-613-03421-1.
- Пејчић, Предраг (1993). Војни хеликоптери. Београд: Војноиздавачки и новински центар.
- Јанић, Чедомир (2008—2009). Годишњак српског ваздухопловства. Београд: Аерокомуникације.
- Јанић, Чедомир; Петровић Огњан (2011). Кратка историја ваздухопловства у Србији (на језику: (језик: српски)). Београд: Аерокомуникације. ISBN 978-86-913973-1-9. CS1 одржавање: Непрепознат језик (веза)
- Димитријевић, Бојан (2012). Југословенско ратно ваздухопловство 1942-1992. Београд: Институт за савремену историју. ISBN 978-86-7403-163-6.
- Команда РВ и ПВО, Чувари нашег неба, Војноиздавачки завод, Београд, 1977.
- Marck, Bernard (1997). Historie de L'aviation. Paris: Flammarion. ISBN 2-08-010038-6.
- Radić, Aleksandar (2012). Vazduhoplovstvo i protivvazduhoplovna odbrana Vojske Srbije. Beograd: Medija centar "Odbrana". ISBN 978-86-335-0358-7.
Спољашње везе
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- Ми-17В-5 (Росонборонекспорт - Званични рутјуб канал)
- ХТ-40 Ми-8/17
- airwar: mi17
- МИ-17 и МИ-17-1В
- Ми-8 и Ми-17
- standard: Novi helikopteri vjske Srbije
- п
- р
- у