Песма Евровизије 1956.
Песма Евровизије 1956. | |
---|---|
![]() | |
Датуми | |
Финале | 24. мај 1956. |
Домаћин | |
Место одржавања | ![]() |
Водитељи | Лохенгрин Филипело |
Режисер | Франко Мараци |
Извршни супервизор | Ролф Либерман |
Емитер | ![]() |
Вебсајт | eurovision |
Учесници | |
Број учесника | 14 (7 земаља су слале по две песме) |
Земље дебитанти | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Мапа земаља учесница
| |
Гласање | |
Систем гласања | Свака земља је имала жири од два члана. Сваки члан жирија је оцењивао сваку песму оценом од 1 до 10 (укључујући и песму своје земље). |
Победничка песма | ![]() |
Песма Евровизије → 1957. |
Песма Евровизије 1956. је први по реду избор за Песму Евровизије. У организацији Европске радиодифузне уније (ЕРУ) и домаћина емитера Швајцарске радиодифузне корпорације (SRG SSR) и Radiotelevisione svizzera (RSI), такмичење, првобитно названо Велика европска награда такмичења за песму Евровизије 1956. (фра. Grand Prix Eurovision de la Chanson Européenne 1956; итал. Gran Premio Eurovisione 1956 della Canzone Europea;[1] енгл. Grand Prix of the Eurovision Song Competition[2]), одржано је у четвртак 24. маја 1956. у Курсал театру [en] у Лугану, у Швајцарској, а водитељ је био швајцарски телевизијски водитељ Лохенгрин Филипело, што је до данас једини пут да је такмичење водио соло мушки водитељ.
Инспирисан пре свега италијанским музичким фестивалом у Санрему, који се одржава сваке године од 1951. године, концепт телевизијског такмичења за најбољу европску песме, који је првобитно предложила италијанска телевизија RAI, формулисао је ЕРУ комитет на челу са швајцарским емитером и извршним директором Марселом Безенсоном. Након одобрења на Генералној скупштини ЕРУ-а 1955. године, договорена су правила и структура такмичења. Неколико правила која су коришћена у овом првом такмичењу ће касније бити измењена за будућа издања, и то остаје једино издање у којем је свака земља била представљена са две песме, са само соло извођачима дозвољеним да се такмиче, и процесом гласања који је одржан у тајности и где су жирији могли да гласају за песме из своје земље.
У инаугурационом издању такмичења учествовало је седам земаља, а први победник је била земља домаћин Швајцарска, са песмом Refrain у извођењу Лис Асије. Резултат је одредио окупљени жири састављен од по два жирија из сваке земље, при чему је сваки члан жирија рангирао сваку песму између 1 и 10 поена. На крају догађаја проглашени су само победничка земља и песма, а резултати преосталих учесника нису познати. Иако је емитован на телевизији и радију преко мреже Евровизије у десет земаља, није познато да ли постоји сачуван видео снимак догађаја, а једини доступни видео снимак је реприза извођења независног архивара. Већина емитовања је, међутим, доступна у аудио формату.
Порекло
Европска радиодифузна унија (ЕРУ) формирана је 1950. године међу 23 организације са циљем да омогући креативну сарадњу и размену телевизијских програма.[3][4] Реч „Евровизија“ је први пут употребљена као телекомуникациони термин у Уједињеном Краљевству 1951. године, у вези са програмом Британске радиодифузне корпорације (BBC) који је преносила холандска телевизија, а касније је коришћена као наслов за нову преносну мрежу Уније након њеног стварања 1954.[5][6] Након формирања ЕРУ-а, низ значајних догађаја преношен је кроз њене мреже у неколико европских земаља, укључујући Белгију, Француску, Западну Немачку, Холандију и Уједињено Краљевство. Серија међународних програма размене је потом организована за 1954. годину, при чему је ова „европска телевизијска сезона“ преношена уживо широм Европе преко мреже Евровизије.[3][5][7]
Након ове серије емитовања, у оквиру ЕРУ-а је основан „Програмски комитет“ који је сваке године истраживао нове иницијативе за сарадњу између емитера, а Марсел Безенсон из Швајцарске радиодифузне корпорације (SRG SSR) служио је као први председник комитета. Овај комитет се сложио да проучи концепт за ново телевизијско такмичење европских песама током састанка у јануару 1955. године, концепт који је првобитно предложила италијанска телевизија РАИ и инспирисана музичким фестивалом у Санрему, који се одржава сваке године од 1951.[5][8] Ново европско такмичење је касније одобрено на годишњој Генералној скупштини ЕРУ-а у октобру 1955. године, што је довело до стварања Велике награде Европе.[5][9][10]
Локација
Прво такмичење за песму Евровизије одржано је у Лугану, у Швајцарској; земљи је додељено домаћинство такмичења у октобру 1955. на Генералној скупштини ЕРУ-а након понуде Швајцарске радиодифузне корпорације (SRG SSR) да организује догађај.[3][10] Поред тога, Швајцарска је била логичан избор из техничке перспективе за домаћинство онога што је био експеримент у директним, симултаним, прекограничним преносима, пошто је њена географска централна локација у Европи омогућила емитовање широм континента, као и то што је земља домаћин седишта ЕРУ-а.[3][11]
Узимајући инспирацију из италијанског музичког фестивала у Санрему и Међународног фестивала песме у Венецији, сличног такмичења песама које је организовао ЕРУ, одржаног 1955. године и емитованог на радију, Лугано у кантону Тичино изабран је за први град домаћин од стране SRG SSR, са Radiotelevisione svizzera на италијанском језику (РСИ) задужен за продукцију.[9][11][12] Одабрано место за такмичење је Teatro Kursaal , казино и некадашње позориште које се налази на језеру Лугано.[12][13] Позориште, које се користило за позоришне и музичке представе, балске плесове и друге представе, затворено је убрзо након последње представе у априлу 1997. пре него што је срушено 2001. како би се направио простор за проширење казина.[14][15]
Земље учеснице
На овом првом такмичењу учествовало је седам земаља – Белгија, Француска, Италија, Луксембург, Холандија, Швајцарска и Западна Немачка (на конкурсу идентификована једноставно као „Немачка“). Аустрија и Данска су такође биле заинтересоване за учешће; међутим, емитери из тих земаља су пропустили рок за учешће.[12] Ове две земље, као и Уједињено Краљевство, су преносиле такмичење заједно са земљама учесницама, а британски BBC је одлучио да не шаље пријаву за овај догађај у корист организовања сопственог такмичења, Фестивала британских популарних песама.[3][10][16] Редослед извођења земаља и песама су уметнички одредили швајцарски емитери, уз допринос и подршку музичких директора из сваке земље.[3][17]
Две извођачице, Лис Асија из Швајцарске и Мишел Арно из Луксембурга, извеле су обе песме за своје земље.[18] Асија, као и Кори Брокен из Холандије и Фуд Леклерк из Белгије, вратиће се да се такмиче у наредним издањима, те ће се Асија и Брокен вратити 1957. и 1958, а Леклерк 1958, 1960. и 1962.[19][20][21]
Држава | Емитер | Извођач | Песма | Језик | Аутор(и) | Кондуктер |
---|---|---|---|---|---|---|
![]() | INR | Фуд Леклер | Messieurs les noyés de la Seine | француски |
| Лео Соурис [en] |
Мони Марк | Le plus beau jour de ma vie | француски |
| |||
![]() | RAI | Франка Рајмонди | Aprite le finestre | италијански |
| Ђан Стелари [it] |
Тонина Торијели | Amami se vuoi | италијански |
| |||
![]() | CLT | Мишел Арно | Les amants de minuit | француски | Кристијан Гитрау | Жак Ласри |
Ne crois pas | француски |
| ||||
![]() | NWDR[а] | Фреди Квин | So geht das jede Nacht | немачки |
| Фернандо Пађи [en] |
Валтер Андреас Шварц | Im Wartesaal zum großen Glück | немачки | Валтер Андреас Шварц | |||
![]() | RTF | Мате Алтери | Le temps perdu | француски |
| Франк Порсел [en] |
Дани Доберсон | Il est là | француски | Симон Валаурис | |||
![]() | NTS | Кори Брокен | Voorgoed voorbij | холандски | Јели де Врис | Фернандо Пађи[б] |
Јети Парл | De vogels van Holland | холандски |
| |||
![]() | SRG SSR | Лис Асија | Das alte Karussell | немачки | Џорџ Бец-Стахл | Фернандо Пађи |
Refrain | француски |
|
Формат
![Black-and-white photograph of Marcel Bezençon in 1980](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/65/Marcel_Bezen%C3%A7on_%281980%29.jpg/220px-Marcel_Bezen%C3%A7on_%281980%29.jpg)
Подгрупа за планирање, на челу са Едуардом Хасом из SRG SSR, формирана је након потписивања организације догађаја како би се сковала правила такмичења. Узимајући инспирацију из музичког фестивала у Санрему и Међународног фестивала песама у Венецији као основу за планирање новог такмичења, група је направила неколико амандмана и додатака у ова правила како би одговарала својој међународној природи.[3][11][13] Предложене идеје, али на крају одбачене током ове фазе планирања, укључивале су да се свака песма по други пут прикаже уз клавирску пратњу уместо оркестралне подршке, као и техничке иницијативе као што је посебан продуцент из сваке земље учеснице укључене у организацију такмичења. Новчана награда за победнике је такође била искључена у овој фази.[3][10] Правила такмичења су финализована и дистрибуирана члановима ЕРУ почетком 1956. године. Правила детаљно одређују критеријуме за песме и извођаче; детаљи и захтеви производње; рокови за подношење материјала од стране емитера који учествују; начин којим би се одредила победничка песма; детаљи у вези са финансирањем манифестације; и одговорности које сносе емитер домаћин и емитери који учествују.[17][28]
Према правилима такмичења, свака земља учесница, коју представља једна организација чланица ЕРУ, пријавила је на конкурс највише две песме у трајању од три до три и по минута, које морају бити искључиво оригиналне композиције.[3][17] Свака организација која учествује имала је искључиво дискреционо право о томе како да одабере своје пријаве за такмичење, али их је ЕРУ снажно охрабрио да одрже своја национална такмичења како би одредили своје представнике.[17] Само соло уметници су имали дозволу да се такмиче.[17] Након извођења свих песама, победника је одредио жири из сваке земље састављен од по два појединца, при чему је сваки појединачни члан тајно оценио сваку песму од једног до десет поена, укључујући и оне које представљају своју државу, при чему су веће оцене дате цењенијим песмама.[17] Жири је пратио такмичење у посебној просторији на истом месту у Лугану преко малог телевизијског екрана, реплицирајући услове што је могуће ближе онима које гледаоци код куће имају гледајући такмичење. Победничка песма била је она која је добила највећи број гласова свих чланова жирија.[3][17] Чланови жирија из Луксембурга нису могли да присуствују такмичењу у Лугану, а након тога ЕРУ је дозволио двојици швајцарских држављана да гласају уместо њих.[12][29] Ово би остало једино такмичење у којем би се многа од ових правила користила, а неколико промена је направљено уочи такмичења 1957. године. То је укључивало ограничавање сваке земље на само једну песму, проширење броја извођача којима је дозвољено да учествују за сваку земљу, увођење видљивијег система гласања и ограничавање сваке земље тако да не може да гласа за своју песму.[30]
Франко Мараци је био директор догађаја у име RSI, а Ролф Либерман је надгледао продукцију и разматрање жирија у име ЕРУ-а као извршног супервизора и председника жирија.[12][31] Сваку песму пратио је оркестар од 24 члана, а чланови Radiosa Orchestra су били допуњени гудачима Симфонијског оркестра италијанског швајцарског радија, којим је председавао музички директор такмичења Фернандо Пађи.[3][17] Свакој земљи учесници било је дозвољено да допуни оркестар својим музичким директором за наступе своје земље, а музички директор домаћин диригује и за оне земље које нису номиновале свог диригента.[3][17][25] Емитери који су учествовали морали су да доставе ЕРУ-у до 10. маја 1956. партитуре за песме које су учествовале за коришћење од стране оркестра, аудио записе за сваку песму која учествује, и копије текстова песама за сваку песму на оригиналном језику, као и преводе на француски или енглески као помоћ члановима жирија и коментаторима.[3][10][17] Потврда избора музичког директора сваке земље (ако је другачији од директора домаћина) требало је да буде саопштен организацији између 21. и 24. маја.[17] Пробе на месту такмичења са такмичарима и оркестром почеле су 21. маја 1956.[3]
Преглед такмичења
![Црно-бела фотографија Лис Асије из 1957. Лис држи цвеће и смеје се камери.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/80/Lys_Assia_%281957%29.jpg/200px-Lys_Assia_%281957%29.jpg)
Такмичење је одржано 24. маја 1956. са почетком у 21:00 CET (20:00 UTC) са приближним трајањем од 1 сат и 40 минута.[3][12] Догађај је на италијанском језику водио Лохенгрин Филипело.[12] Ово је и даље једини пут у којем је такмичење водио соло мушки водитељ, и једно од само два такмичења на којима није била водитељка, поред 2017. одржаног 61 годину касније.[10][32] Поред тога, ово би остало једино такмичење на којем је био мушки водитељ током 22 године, све док 1978. није учествовао мушки и женски дуо.[33]
У паузи између завршног такмичарског чина и проглашења победника, наступили су Les Joyeux Rossignols и Les Trois Ménestrels [fr] као забава за публику.[33] По проглашењу резултата, победнички извођач се вратио на сцену ради репризе победничке песме како би се завршило емитовање.[17][23]
Победничка песма је била Refrain, коју је компоновао Гео Воумард, написао Емил Гардаз, коју изводи Лис Асија као представница земље домаћина Швајцарске.[34] Током репризног извођења победничке песме, Асија је постала емотивна и заборавила текст песме, након чега је захтевала да оркестар песму почне испочетка.[23]
Потпуни резултати такмичења тада нису објављени, а само је победничку песму на крају емисије именовао председник жирија Ролф Либерман; осим тога, ЕРУ није задржао пуну расподелу гласова сваког поротника.[12][35] Покушаји да се реконструише гласање кроз интервјуе са члановима жирија такође нису успели да открију поуздан резултат.[12] Чланак у италијанским новинама „La Stampa [en]” објављен 25. маја 1956, дан након такмичења, известио је да је победничка песма Швајцарске добила укупно 102 бода, али организатори такмичења то никад нису потврдили.[36]
# | Држава | Извођач | Песма |
---|---|---|---|
01 | ![]() | Јети Парл | De vogels van Holland |
02 | ![]() | Лис Асија | Das alte Karussell |
03 | ![]() | Фуд Леклерк | Messieurs les noyés de la Seine |
04 | ![]() | Валтер Андреас Шварц | Im Wartesaal zum großen Glück |
05 | ![]() | Мате Алтери | Le temps perdu |
06 | ![]() | Мишел Арно | Ne crois pas |
07 | ![]() | Франка Рајмонди | Aprite le finestre |
08 | ![]() | Кори Брокен | Voorgoed voorbij |
09 | ![]() | Лис Асија | Refrain |
10 | ![]() | Мони Марк | Le plus beau jour de ma vie |
11 | ![]() | Фреди Квин | So geht das jede Nacht |
12 | ![]() | Дани Доберсон | Il est là |
13 | ![]() | Мишел Арно | Les amants de minuit |
14 | ![]() | Тонина Торијели | Amami se vuoi |
Међународни преноси
Сваки емитер који је учествовао морао је да пренесе такмичење преко својих мрежа. Емитери чланови ЕРУ-а који нису учествовали су такође могли да пренесу такмичење као „пасивни учесници“.[17] Поред телевизијских канала седам емитера који учествују и три пасивна емитера која не учествују, такмичење је такође директно емитовано на седам радио мрежа и снимљено за каснији пренос од још 13[3][13] Британски BBC је само делимично преносио догађај уживо, придружио се 45 минута такмичења и приказао само други сет песама из сваке земље.[2][3] Емитери су могли да пошаљу коментаторе да обезбеде покривање такмичења на свом матерњем језику и да пренесу информације о уметницима и песмама својим телевизијским гледаоцима.
Познато је да не постоји ниједан видео снимак целог такмичења, а једини познати снимци су снимци репризе победничке песме путем журнала и других снимака. Као такво, ово је једно од само два издања такмичења, заједно са такмичењем 1964, од којих нису сачувани видео снимци целог догађаја.[37] Аудио већег дела такмичења је, међутим, преживео, недостаје само део интервалног чина, а покушаји да се пронађу аудио-визуелни материјали у вези са конкурсом дали су неке резултате последњих година, укључујући велику количину фотографија и неке видео снимке које је направио Швајцарски фотограф Винчензо Викари из публике у хали.[38][39][40]
Држава | Емитер | Пренос | Коментатори | Реф. |
---|---|---|---|---|
![]() | INR | INR | Непознато | [41] |
NIR | NIR | Непознато | [41] | |
![]() | RAI | Programma Nazionale | Франко Мараци [en] | [42][43] |
Secondo Programma | ||||
![]() | CLT | Télé-Luxembourg | Непознато | [44] |
![]() | ARD | Deutsches Fernsehen | Непознато | [41] |
![]() | RTF | RTF | Непознато | [3][45] |
Paris-Inter | Непознато | |||
![]() | NTS | NTS | Пијет те Нујл Млађи | [27][41] |
![]() | SRG SSR | SRG | Непознато | [45][46] |
TSR | Непознато | |||
DRS 1 | Непознато | |||
RSR 1 | Непознато | |||
RSI 1 | Непознато |
Држава | Емитер | Пренос | Коментатори | Реф. |
---|---|---|---|---|
![]() | ORF | Непознато | Непознато | [12] |
![]() | Statsradiofonien | Statsradiofonien TV | Јенс Фредерик Лаваец | [47] |
![]() | BBC | BBC Television Service | Вилфрид Томас [en] | [2][23] |
Напомене
Референце
- ^ Thorsson, Leif; Verhage, Martin (2006). Melodifestivalen genom tiderna : de svenska uttagningarna och internationella finalerna (на језику: шведски). Stockholm: Premium Publishing. стр. 8—9. ISBN 91-89136-29-2.
- ^ а б в „Thursday 24 May – Television”. Radio Times. 18. 5. 1956. стр. 38. Архивирано из оригинала 11. 8. 2022. г. Приступљено 2. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в г д ђ е ж з и ј к л љ м н њ о Roxburgh, Gordon (2012). Songs for Europe: The United Kingdom at the Eurovision Song Contest. One: The 1950s and 1960s. Prestatyn, United Kingdom: Telos Publishing. стр. 93—96. ISBN 978-1-84583-065-6.
- ^ Staff (17. 5. 2005). „Singing out loud and proud”. Bristol Evening Post. Daily Mail and General Trust. „In the mid-1950s, the members of the European Broadcasting Union set up an ad hoc committee to investigate ways of rallying the countries of Europe round a light entertainment programme. The European Broadcasting Union (EBU) was formed on 12 February 1950 by 23 broadcasting organisations from Europe and the Mediterranean at a conference in Devon, United Kingdom. It was on 6 June 1954, that Montreux became the venue for the first transmission by the EBU's Eurovision Network of the Narcissus Festival and its flower-bedecked procession floats. At Monaco, in late January 1955, this committee, chaired by Marcel Bezençon, director general of Swiss Television, came up with the idea of creating a song contest, inspired by the very popular San Remo Festival. The idea was approved by the EBU General Assembly in Rome on 19 October 1955, and it was decided that the first "Eurovision Grand Prix" – so baptised, incidentally, by a British journalist – would take place in spring 1956 at Lugano, Switzerland.” CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в г Jaquin, Patrick (1. 12. 2004). „Eurovision's Golden Jubilee”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 11. 8. 2004. г. Приступљено 29. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Waters, George T. (зима 1994). „Eurovision: 40 years of network development, four decades of service to broadcasters”. ebu.ch. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 27. 6. 2006. г. Приступљено 29. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Eurovision: About us – who we are”. eurovision.net. Eurovision. Архивирано из оригинала 14. 6. 2022. г. Приступљено 28. 6. 2020. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Sommerlad, Joe (18. 5. 2019). „Eurovision 2019: What exactly is the point of the annual song contest and how did it begin?”. The Independent. Архивирано из оригинала 21. 8. 2020. г. Приступљено 29. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б O'Connor, John Kennedy (2010). The Eurovision Song Contest: The Official History (2nd изд.). London: Carlton Books. стр. 8—9. ISBN 978-1-84732-521-1.
- ^ а б в г д ђ Roxburgh, Gordon (19. 10. 2015). „A diamond day for the Eurovision Song Contest”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 30. 7. 2017. г. Приступљено 24. 2. 2021. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в „'Made in Italy': How Eurovision almost ended up in Venice annually!”. European Broadcasting Union. 13. 5. 2022. Архивирано из оригинала 13. 5. 2022. г. Приступљено 29. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в г д ђ е ж з и „Lugano 1956 – Eurovision Song Contest”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 23. 5. 2022. г. Приступљено 29. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в Zwart, Josianne (4. 11. 2017). „A decade of song: Eurovision winners through the years (1956–1959)”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 4. 11. 2017. г. Приступљено 29. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „History | Casinò Lugano”. Casinò Lugano. Архивирано из оригинала 10. 7. 2018. г. Приступљено 29. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Carniel, Jessica (2022). „High, Low and Participatory: The Eurovision Song Contest and Cultural Studies”. Ур.: Dubin, Adam; Vuletic, Dean; Obregón, Antonio. The Eurovision Song Contest as a cultural phenomenon : from concert halls to the halls of academia. Routledge. ISBN 978-1-003-18893-3.
- ^ Jordan, Paul; Roxburgh, Gordon (11. 1. 2017). „Shining a light on the United Kingdom: 60 Years at Eurovision”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 24. 4. 2017. г. Приступљено 31. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в г д ђ е ж з и ј к л „Reglement du Grand Prix Eurovision 1956 de la Chanson Européenne (version définitive)” [Rules of the Grand Prix of the Eurovision Song Competition 1956 (final version)] (PDF) (на језику: француски). European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала (PDF) 20. 6. 2016. г. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б „Final of Lugano 1956 – Eurovision Song Contest”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 19. 10. 2021. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Switzerland – Country Profile”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 17. 5. 2022. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Netherlands – Country Profile”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 17. 5. 2022. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Belgium – Country Profile”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 15. 5. 2022. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Participants of Lugano 1956”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 2. 6. 2023. г. Приступљено 8. 6. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в г д Roxburgh, Gordon (2012). Songs for Europe: The United Kingdom at the Eurovision Song Contest. One: The 1950s and 1960s. Prestatyn: Telos Publishing. стр. 96—100. ISBN 978-1-84583-065-6.
- ^ „1956 – 1st edition”. diggiloo.net. Архивирано из оригинала 4. 5. 2022. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б „Detailed overview: conductors in 1956”. And the conductor is... Архивирано из оригинала 1. 7. 2022. г. Приступљено 1. 7. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Alle deutschen ESC-Acts und ihre Titel”. www.eurovision.de (на језику: немачки). ARD. Архивирано из оригинала 12. 6. 2023. г. Приступљено 12. 6. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б „Kijk naar: Song festival”. De Telegraaf (на језику: холандски). 24. 5. 1956. стр. 9. Архивирано из оригинала 30. 5. 2022. г. Приступљено 30. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Exclusively from the archive: The Rules of 1956!” (на језику: енглески). European Broadcasting Union. 18. 12. 2008. Архивирано из оригинала 2. 12. 2020. г. Приступљено 31. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Roxburgh, Gordon (2012). Songs for Europe: The United Kingdom at the Eurovision Song Contest. One: The 1950s and 1960s. Prestatyn: Telos Publishing. стр. 99. ISBN 978-1-84583-065-6.
- ^ Escudero, Victor M. (26. 10. 2017). „#ThrowbackThursday to 60 years ago: Eurovision 1957”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 2. 1. 2018. г. Приступљено 3. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Roxburgh, Gordon (2012). Songs for Europe: The United Kingdom at the Eurovision Song Contest. One: The 1950s and 1960s. Prestatyn: Telos Publishing. стр. 100. ISBN 978-1-84583-065-6.
- ^ Jordan, Paul (27. 2. 2017). „Let's hear it for the boys! Meet the hosts of Eurovision 2017”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 24. 4. 2017. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б O'Connor, John Kennedy (2010). The Eurovision Song Contest: The Official History (2nd изд.). London: Carlton Books. стр. 72. ISBN 978-1-84732-521-1.
- ^ „Lys Assia – Switzerland – Lugano 1956”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 8. 4. 2022. г. Приступљено 18. 7. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Grand Prix Eurovision de la Chanson Européenne 1956 (Television programme) (на језику: француски и италијански). Lugano, Switzerland: Radiotelevisione svizzera. 24. 5. 1956. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Canzoni tristi al concorso di Lugano”. La Stampa (на језику: италијански). 25. 5. 1956. стр. 3. Архивирано из оригинала 1. 6. 2022. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Copenhagen 1964 – Eurovision Song Contest”. European Broadcasting Union. Архивирано из оригинала 2. 8. 2017. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Ibrayeva, Laura (14. 4. 2022). „New Footage and Photos From the Eurovision Song Contest 1956 Uncovered”. Eurovoix. Архивирано из оригинала 14. 4. 2022. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „EA exclusief: Foto's van het ESF 1956 in Zwitsers archief gevonden” (на језику: холандски). Eurovision Artists. 29. 3. 2022. Архивирано из оригинала 17. 5. 2022. г. Приступљено 1. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „New Photos From Eurovision 1956 Uncovered”. Eurovoix. 12. 10. 2022. Архивирано из оригинала 17. 10. 2022. г. Приступљено 17. 10. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в г „Wegwijs in de Aether”. Limburgsch Dagblad (на језику: холандски). 23. 5. 1956. стр. 9. Архивирано из оригинала 11. 8. 2022. г. Приступљено 30. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „I programmi della tv”. La Stampa. 23. 5. 1956. стр. 4. Архивирано из оригинала 30. 5. 2022. г. Приступљено 30. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Oggi e domani alla radio”. La Stampa (на језику: италијански). стр. 6. Архивирано из оригинала 30. 5. 2022. г. Приступљено 30. 5. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Télé-Luxembourg”. Luxemburger Wort (на језику: немачки и француски). 24. 5. 1956. стр. 8. Архивирано из оригинала 6. 11. 2022. г. Приступљено 6. 11. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б „Programmes des Émissions Suisses et Étrangères”. Radio – Je vois tout (на језику: француски). Lausanne, Switzerland: Héliographia SA. 17. 5. 1956. стр. 37—39. Архивирано из оригинала 2. 6. 2022. г. Приступљено 2. 6. 2022 — преко Scriptorium Digital Library. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Programmes de la Télévision Suisse”. Radio – Je vois tout (на језику: француски). Lausanne, Switzerland: Héliographia SA. 17. 5. 1956. стр. 23. Приступљено 30. 5. 2022 — преко Scriptorium Digital Library. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Programoversigt – 24-05-1956” (на језику: дански). Dansk Kulturarv. 24. 5. 1956. Архивирано (PDF) из оригинала 5. 6. 2022. г. Приступљено 5. 6. 2022. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
Спољашње везе
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- Преглед такмичења 1956
. на званичном сајту Песме Евровизије
- п
- р
- у
- Учесници
- 1956–2003
- 2004–данас
- Историја
- Градови домаћини
- Језици
- ЛГБТ+ видљивост
- Политичке контроверзе
- Домаћини
- Правила
- Гласање
- Победници
- Дискографија
Такмичења | |||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|
Државе | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|
Односи | |
---|---|
Остале награде | |
---|---|
|
Специјални програми | |||||
---|---|---|---|---|---|
|