2С19 Мста-С
2С19 Мста-С | |
---|---|
![]() 2S19M2 Мста-С | |
Тип | Самоходна хаубица |
Место порекла | Совјетски Савез/Руска Федерације |
Употреба | |
У употреби | 1989– |
Производња | |
Дизајниран | 1980 |
Произвођач | Уралмашзавод |
Производња | 1988– |
Број произведених | 1.130+ |
Спецификације | |
Дужина | 7.15 m |
Ширина | 3.38 m |
Висина | 2.99 m |
Посада | 5 |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/Moscow_2012_Victory_Day_Parade_Rehearsal%2C_Msta-S_artillery_guns%2C_Russia.jpg/220px-Moscow_2012_Victory_Day_Parade_Rehearsal%2C_Msta-S_artillery_guns%2C_Russia.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/Msta-S_-_TankBiathlon2013-26.jpg/220px-Msta-S_-_TankBiathlon2013-26.jpg)
2С19 Мста-С је самоходна хаубица 152.4мм коју је дизајнирао и произвео Уралтрансмаш у Совјетском Савезу и касније у Русији, која је ушла у употребу 1989. године као наследник 2С3 Акацијe. Оруђе је смештено на шасију тенка Т-80, али га покреће дизел мотор Т-72 . [1]
Развој
Мста-С (такође позната по ГРАУ индексу 2С19 ) носи назив по реци Мста.
Оригинална хаубица је пројектована за коришћење било на самоходном возилу или као вучено оруђе. 2С19 Мста-С је оклопна самоходна хаубица, док је 2А65 Мста-Б вучено оруђе.
Развој 2С19 започео је 1980. године под називом Ферма . Прототип је био познат као Објекат 316 . Стандардна опрема 2С19 састоји се од полуаутоматског панорамског нишана 1П22, аутоматског пуњача, АБХ заштитног система, пасивног уређаја за ноћно осматрање за возача, раоника, генератора дима и димних кутија, интерфонског система 1В116 и генератора АП-18Д. Оружане снаге Русије су од 2008. године наручиле побољшани модел са аутоматизованим системом за управљање ватром.
Русија је понудила хаубице Мста-С инотраним купцима, посебно на Блиском истому. Демонстрацију, за представнике из различитих земаља, 2020. године је организовао Рособоронекспорт, државна агенција за извоз оружја. [2]
Спецификације оруђа
- Доместандардниом гранатом
- 24.7 km стандардном гранатом
- 28,9 km уз помоћ гасогенератора
- 36,0 km уз помоћ ракетног погона
- Брзина паљбе: 6-8 граната у минути
- Елевација цеви: -4° до +68°
- Померање цеви: 360°
- Време примене: 22 минута
- Борбени комплет: 50 граната
Варијанте
- 1К17 Сжати – „ласерски тенк“ наоружан батеријом ласера за онеспособљавање оптоелектронских система; на шасији Мста-С. [3]
- 2С19М1 (представљена 2000. године, прве испоруке 2007.) – Побољшан систем за контролу ватре и додата ГЛОНАСС антена. Модернизовани мотор В-84АМС . [3]
- 2С19М2 или 2С33 Мста-СМ2 (2013) – Побољшана верзија тренутно у производњи. Опремљена новим аутоматским системом за контролу ватре који повећава брзину паљбе на 10 граната у минути. Сада су доступне дигиталне електронске карте које значајно убрзавају оријентацију посаде у тешким географским условима и омогућавају брже и ефикасније извођење гађања. Хаубица 2С33 Мста-СМ2 је опремљена новом гранатом 2А79 мм/Л60 која има побољшану балистику. Може да испаљује муницију са више погонског пуњења и са већим притиском затварача од оригиналне 2С19 Мста-С. Оруђе је дуже и има тежу цев. Као резултат тога, има и већи домет ватре. Максимални домет ватре са стандардним гранатама је повећан на 30 km, односно 40 km са ракетним гранатама на ракетни погон. [4]
- 2С19М1-155 (2006) – извозна верзија 2С19М1 у калибру 155mm, опремљена топом Л/52 са дометом већим од 40 km. Модернизованa 2020. [5]
- 2С21 Мста-К – Варијанта на точковима, смештена на шасији камиона. Користи топ 2А67, варијанту 2А65 модификовану за коришћење са платформи на точковима. Било је неколико различитих прототипова, укључујући један заснован на Урал-5323 и један на КрАЗ-6316. Пројекат је обустављен 1987. [3]
- 2С19М (такође познат као 2С30 Исет и 2С33 Мста-СМ ) – Пројекат за верзију са побољшаним дометом и брзином ватре, лакшим одржавањем и оптимизованим производним процесом. Почео је између 1990-их и раних 2000-их, али је брзо напуштен у корист 2С35 Коалиција-СВ. [3]
- 2С35 Коалиција-СВ – Пројекат новог артиљеријског система за руске копнене снаге. Рани прототипови састојали су се од шасије 2С19 са модификованом куполом, опремљеном двоструким аутоматским пуњењем изнад и испод топа 152 мм. Од развоја ове варијанте се одустало у корист потпуно новог артиљеријског система исте ознаке. [6]
Оперативна употреба
Хаубице Мста-С користиле су руске копнене снаге за артиљеријске нападе на чеченске сепаратисте током Другог чеченског рата . [7]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/%D0%9C%D0%B0%D1%80%D1%88_%D1%80%D0%BE%D1%81%D1%81%D0%B8%D0%B9%D1%81%D0%BA%D0%B8%D1%85_%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BB%D0%BB%D0%B5%D1%80%D0%B8%D0%B9%D1%81%D0%BA%D0%B8%D1%85_%D0%BF%D0%BE%D0%B4%D1%80%D0%B0%D0%B7%D0%B4%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%B2_%D1%85%D0%BE%D0%B4%D0%B5_%D0%B2%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B6%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D1%8F_%D0%BD%D0%B0_%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D0%B8%D0%BD%D1%83_007.png/244px-%D0%9C%D0%B0%D1%80%D1%88_%D1%80%D0%BE%D1%81%D1%81%D0%B8%D0%B9%D1%81%D0%BA%D0%B8%D1%85_%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BB%D0%BB%D0%B5%D1%80%D0%B8%D0%B9%D1%81%D0%BA%D0%B8%D1%85_%D0%BF%D0%BE%D0%B4%D1%80%D0%B0%D0%B7%D0%B4%D0%B5%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%B2_%D1%85%D0%BE%D0%B4%D0%B5_%D0%B2%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B6%D0%B5%D0%BD%D0%B8%D1%8F_%D0%BD%D0%B0_%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D0%B8%D0%BD%D1%83_007.png)
Током етиопско-еритрејског сукоба, Етиопија је користила самоходне хаубице Мста-С.[8]
Хаубице Мста-С су коришћене у руско-украјинском рату од стране проруских сепаратиста, који су заробили једну 2С19 током сукоба, а затим и у великој мери од стране руских Оружаних снага након почетка руске инвазије на Украјину 2022. године. [9]
Мста-Б и Мста-С користиле су украјинске копнене снаге у бици за Бахмут. [10]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/81/%D0%A1%D0%BF%D0%B0%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B0_%D1%82%D0%B5%D1%85%D0%BD%D1%96%D0%BA%D0%B0_%D0%BD%D0%B0_%D0%9C%D0%B8%D1%85%D0%B0%D0%B9%D0%BB%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%96%D0%B93.jpg/247px-%D0%A1%D0%BF%D0%B0%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%B0_%D1%82%D0%B5%D1%85%D0%BD%D1%96%D0%BA%D0%B0_%D0%BD%D0%B0_%D0%9C%D0%B8%D1%85%D0%B0%D0%B9%D0%BB%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%96%D0%B93.jpg)
Закључно са мајом 2024. године, холандски Oryx располаже подацима са визуелним потврдима за губитак 5 самоходних хаубица Мста-С са украјинске стране, односно 195 Мста-С и 43 Мста-СМ2 са руске стране.[11][12]
Корисници
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ce/2S19_operators.png/400px-2S19_operators.png)
Тренутни
Азербејџан – 18[13]
Етиопија – 10[14]
Грузија – 1[15]
Русија – Око 760 хаубица у служби 2020. године, уз 270 у резерви.[16][17]
Украјина – 35[18]
Венецуела – 48[19]
Бивши
Белорусија − 12[20][21]
Совјетски Савез
Литература
- International Institute for Strategic Studies (15. 2. 2023). The Military Balance 2023 (1st изд.). Routledge. ISBN 978-1032508955. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- International Institute for Strategic Studies (13. 2. 2024). The Military Balance 2024 (на језику: енглески). Taylor & Francis. ISBN 978-1-040-05115-3. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
Референце
- ^ Zaloga, Steven J. (2009). T-80 Standard Tank: The Soviet Army's Last Armored Champion
. New Vanguard. 152. Illustrated by Tony Bryan. Oxford, UK: Osprey Publishing. стр. 43, 45—46. ISBN 978-1-84603-244-8.
- ^ Krishna, Om (25. 3. 2020). „Msta-S 155mm Howitzer: Russia offers new self propelled artillery gun”. Defence Star. Архивирано из оригинала 1. 7. 2023. г. Приступљено 1. 7. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ а б в г Benoît.C (16. 9. 2019). „[Dossier] Le 2S19 Msta-S”. Red Samovar (на језику: француски). Приступљено 1. 7. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Russian Western Military District Gets Newest 2S33 Msta-SM2 Self-propelled Howitzer”. MilitaryLeak. 2. 2. 2022. Архивирано из оригинала 19. 4. 2023. г. Приступљено 7. 5. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Fediushko, Dmitry (30. 3. 2020). „UVZ upgrades STANAG-compatible 2S19M1-155 155 mm howitzer”. Janes. Архивирано из оригинала 24. 4. 2023. г. Приступљено 1. 7. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ de Larrinaga, Nicholas (22. 4. 2015). „New Russian heavy armour breaks cover”. Jane's Defence Weekly. Архивирано из оригинала 24. 4. 2015. г. Приступљено 1. 7. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Pashin, Alexander (2002). „Russian Army Operations and Weaponry During Second Military Campaign in Chechnya”. Moscow Defense Brief. бр. 3. Архивирано из оригинала 29. 1. 2009. г. Приступљено 1. 7. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Oryx. „Mobilised For War: Ethiopia’s Russian 2S19 Msta SPGs”. Oryx. Приступљено 2024-06-02.
- ^ Ferguson, Jonathan; Jenzen-Jones, N.R. Raising Red Flags: An Examination of Arms & Munitions in the Ongoing Conflict in Ukraine (PDF) (Извештај). Armament Research Services. Research Report No. 3. Архивирано из оригинала (PDF) 1. 12. 2014. г. Приступљено 4. 2. 2015. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ „Ukrainian Airborne Brigade soldiers use captured Russian Msta-S ACS”. Ukrainian Military Portal. 17. 2. 2023. Архивирано из оригинала 8. 5. 2023. г. Приступљено 1. 7. 2023. CS1 одржавање: Формат датума (веза)
- ^ Oryx. „Attack On Europe: Documenting Ukrainian Equipment Losses During The Russian Invasion Of Ukraine”. Oryx. Приступљено 2024-06-02.
- ^ Oryx. „Attack On Europe: Documenting Russian Equipment Losses During The Russian Invasion Of Ukraine”. Oryx. Приступљено 2024-06-02.
- ^ IISS 2024, стр. 180.
- ^ IISS 2024, стр. 491.
- ^ IISS 2024, стр. 185.
- ^ „Број Мста-С”.
- ^ The Military Balance 2021. International Institute for Strategic Studies. 2021. стр. 192, 197. ISBN 9781000415452.
- ^ IISS 2024, стр. 212.
- ^ IISS 2024, стр. 454.
- ^ IISS 2023, стр. 175.
- ^ IISS 2024, стр. 182−184.