Зчеплення: сухе однодискове; Коробка передач: механічна 4-ступенева повністю синхронізована, передатні числа: І — 3,8; ІІ — 2,12; ІІІ — 1,41; IV — 0,96; З. Х. — 3,27; Передатне число головної передачі — 4,444
Характеристики
Масово-габаритні
Довжина:
4155 мм; (4140 мм — S100; 4170 мм — 110L Rally A2)
Škoda 100 — сімейство легкових автомобілів, що виготовлялося підприємством AZNP Skoda (Automobilové závody, národní podnik Škoda — автомобільний завод народного підприємства «Шкода») у 1969—1977 рр.
Škoda 100 — базовий варіант з 988 см³ двигуном.
Škoda 100 L та Škoda 110 L — "люксові" варіанти. Мали передні сидіння анатомічної форми, змінені карти дверей тощо.
Škoda 110 LS — варіант з 62-сильним двигуном від купе Škoda 110R. Зовнішня відмінність — додаткові галогенні фари вбудовані в "передок". Комплектувались тільки радіальними шинами марки Barum, що виготовлялись у Чехословаччині по ліцензії італійського концерну Pirelli & C.
Škoda 100 використовувалась як основа для дрібносерійних автомобілів (бельгійське багі Skoda V.F. Buggy, італійське Skoda Kirby).
Обсяги виготовлення[2][3]
модель
роки
тип кузова
двигун
кількість, авт.
Škoda 100
1969–1977
4-дв. седан
1,0 л, 48 к.с.
602 020
Škoda 100 L
1969–1977
4-дв. седан
1,0 л, 48 к.с.
217 767
Škoda 110 L
1969–1976
4-дв. седан
1,1 л, 53 к.с.
219 864
Škoda 110 LS
1971–1976
4-дв. седан
1,1 л, 62 к.с.
40 057
Škoda 110 R
1970–1980
2-дв. купе
1,1 л, 62 к.с.
56 902
Škoda 120 S
1971–1974
4-дв. седан
1,2 л, 120 к.с.
100
Škoda 130 RS
1977–1982
2-дв. купе
1,3 л, 130 к.с.
65
Перші представники марки, виробництво яких сягнуло мільйона екземплярів (1 079 798 авт.).
Проектування Škoda 100 розпочалось у 1965 р., а виробництво у вересні 1969 р. З 1971 р. на усіх Škoda з'явилась травмобезпечна кермова колонка, що спочатку встановлювалась тільки на автомобілі, котрі експортувались до Швеції. З 1972 р. на задній стійці з'явились вентиляційні решітки, у 1973 р. по кутах приборної панелі з'явились два повітряні канали, в інтер'єрі стали застосовувати нові обивочні матеріали.
Празьким дослідним інститутом автомобільної промисловості була розроблена Škoda 110 GT. Автомобіль мав пластмасовий кузов зі сталевим каркасом, розміщений ззаду двигун робочим об'ємом 1140 см³, ступенем стиску 12:1 (від ралійної "Шкоди 110"). Радіатор, що знаходився спереду, був обладнаний електровентилятором, що вмикався при досягненні температури охолоджуючої рідини у 100°C. Представлявся на багатьох виставках, зокрема на Женевському автосалоні у 1971 р.
Також на базі "Шкоди 110" конструкторами заводу у Млада-Болеславі була створена Škoda Super Sport. Вона мала зовнішні панелі кузова пластмасові, а днище, передні колісні ніші та стійки сталеві.[4]
Конструкція
двигун Škoda 1000MB/S100
Škoda 100 (Škoda 110) — глибока модернізація попередньої моделі Škoda 1000 MB (Škoda 1100 MB). Від неї автомобіль успадкував каркас кузова (проте мав інші зовнішні кузовні панелі, зокрема переднє та заднє оперення, салон), агрегатну базу. Рядний чотрициліндровий двигун водяного охолодження встановлено ззаду автомобіля, а бензобак спереду. Відповідно заправочна горловина розміщена на передньому правому крилі автомобіля. Характерна особливість двигуна (R4, 988 см³) — блок циліндрів з алюмінієвого сплаву відлитий під тиском (завод Skoda був одним з перших у застосуванні цієї технології) та чавунна головка блоку. Також агрегат мав водяне охолодження, комплектувався чеським карбюратором Jikov.
Передня підвіска Škoda 1000 MB (незалежна пружинна на подвійних поперечних важелях) мала 11 точок мащення, вимагала втручань кожні 7-10 тис. км чим викликала нарікання користувачів. Тож оновлена підвіска «Шкоди 100» мала тільки 4 точки мащення, збільшений до 100 тис. км ресурс.