Ідіот (фільм, 1951)
Ідіот![]() | |
---|---|
白痴 | |
![]() | |
Жанр | драма |
Режисер | Куросава Акіра |
Продюсер | Такасі Койде |
Сценарист | Акіра Куросава Ейдзіро Хісаїта |
На основі | «Ідіот» Ф. Достоєвського |
У головних ролях | Сецуко Хара Масаюкі Морі Тосіро Міфуне |
Оператор | Тосіо Убуката |
Композитор | Фуміо Хаясака |
Художник | Такасі Мацуяма |
Кінокомпанія | Shôchiku Eiga |
Дистриб'ютор | The Criterion Collection |
Тривалість | 165 хв. |
Мова | японська |
Країна | ![]() |
Рік | 1951 |
Дата виходу | 23 травня 1951 (Японія) |
Кошторис | 70 000 000 ¥ |
IMDb | ID 0043614 |
Рейтинг | IMDb: ![]() |
![]() |
«Ідіот» (яп. 白痴, хакуті) — японська чорно-біла кінодрама 1951 року, поставлена режисером Акірою Куросавою. Фільм засновано на романі «Ідіот» Федора Достоєвського.
Сюжет
Камеда повертається з війни, дивом уникнувши страти на Окінаві. Пережите тільки посилило в ньому природжену доброту до всього, що живе на Землі, а крім того — нервозність і схильність до епілепсії. Він приїжджає в Саппоро, поселяється у свого родича Оно і незабаром стає замішаним в інтриги Таеко — утриманки, від якої за всіляку ціну хоче позбавитися її коханець і покровитель багатій Тохата. Багатій готовий навіть заплатити 600 000 єн тому, хто одружиться з нею. Каяма, наречений Аяко, доньки Оно, хоче тепер одружитися з Таеко, спокусившись на прибуток, який розраховує отримати від шлюбу. Але молодий і багатий Акама, безмовно закоханий в Таеко, пропонує Каямі мільйон єн, щоб той відмовився від своїх планів.
Справляючи день народження в будинку у Тохати, Таеко оголошує, що сама піде від покровителя, позбавивши його від зайвих витрат. Вона кидає у вогонь мільйон єн, принесені Акатою, і вимагає, щоб Каяма витягнув їх з вогню. Неймовірним зусиллям волі Каяма намагається побороти свою пожадливість, не рушає з місця і, урешті-решт, непритомніє. Того вечора ж Камеда, перебуваючи під сильним враженням від Таеко, заявляє, що вона чиста. Гості над ним сміються, сама Таеко гнівається, проте незабаром гнів переростає у відчайдушну вдячність: Таеко розуміє, що Камеда говорив щиро. Тоді Оно публічно розкаюється в тому, що був несправедливий до Камеди і найнегіднішим чином позбавив Камеду майна після смерті його батька. Це майно значне, і Камеда, не розуміючи, що відбувається, несподівано стає багатим. Він гуляє засніженим містом: його переслідують видіння і слухові галюцинації. Він думає, чи не намагався Акама убити його, штовхнувши під машину, що проїздила повз. Він задивляється на вітрину з ножами. Камеда і Акама присягаються один одному в дружбі і обмінюються амулетами. Незважаючи на свою дикість, Акама мимоволі піддається дивовижній чарівливості Камеди. Але все ж одного прекрасного дня він йде за Камедою з ножем в руках, понівечений ревнощами до Таеко. На очах у Аками Камеда тіпається в нападі епілепсії, і Акама втікає.
Акама намагається добитися пробачення у Камеди. Аяко, молодша донька Оно, закохана в Камеду, але звикла говорити не те, що думає, а якраз навпаки, і тому стверджує, ніби любить Каяму, а Камеду зневажає. На вече́рі у Оно Камеда дарує Аяко червоні гвоздики, не здогадуючись, що ці квіти — символічний знак кохання. Він офіційно просить її руки і прощається з Таеко і Акамою, які збираються поїхати з міста удвох. Після його прощання Аяко, Таеко, Камеда і Акама востаннє збираються разом. На цій зустрічі Аяко показує себе злим і жадібним міщанином. Дивлячись на жорстокість Аяко, Таеко набирається сміливості і сама освідчується Камеді в коханні. Аяко йде геть, Камеда прямує за нею, а Таеко непритомніє, оскільки думає, що Камеда тікає від неї. Через деякий час Акама показує Камеде труп Таеко, яку Акама зарізав власноручно.
Акама втрачає глузд, і Камеда, що розділяє горе кожної людини, поступово занурюється у безумство разом з ним. Вони лягають пліч-о-пліч у сніг. Після похоронів Камеди Аяка журиться про свою поведінку і говорить, що в цій трагедії саме вона, Аяка, виявилася справжньою ідіоткою.
У ролях
Масаюкі Морі | ···· | Кіндзі Камеда / Мишкін |
Тосіро Міфуне | ···· | Денкіті Акама / Рогожин |
Сецуко Хара | ···· | Таеко Насу / Настасья |
Такасі Сімура | ···· | Оно / Єпанчин |
Тіко Хігасіяма | ···· | його дружина Сатоко |
Тійоко Фумітані | ···· | його донька Норіко |
Йошіко Куґа | ···· | Аяко / його друга донька Аглая |
Мінору Тіякі | ···· | Муцуо Каяма |
Ейдзіро Янагі | ···· | Тохата |
Знімальна група
- Автори сценарію — Акіра Куросава, Ейдзіро Хісаїта
- Режисер-постановник — Куросава Акіра
- Виконавчий продюсер — Такасі Койде
- Композитор — Фуміо Хаясака
- Оператор — Тосіо Убуката
- Монтаж — Акіра Куросава
- Художник-постановник — Такасі Мацуяма
- Звукорежисер — Йосісабуро Імо
Виробництво
Фільм мав вийти в 2-х серіях, кожна тривалістю 2 години, проте фірма-продюсер «Shochiku» відмовилася від даної Куросаві обіцянки і скоротила стрічку із спочатку передбачених 245 до 165 хв.[1].
Примітки
- ↑ Жак Лурселль, 2009.
Посилання
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
Ідіот на сайті IMDb (англ.)
(станом на 6.11.2016)
- Ідіот на TCM Movie Database (англ.)
- Ідіот на сайті AllMovie (англ.)
- Ідіот на сайті Japanese Movie Database (яп.)
Джерела
- Лурселль, Жак. Hakuchi / Идиот // Авторская энциклопедия фильмов. — СПб. : Rosebud Publishing, 2009. — Т. 1. — С. 1635—1639. — 3000 прим. — ISBN 978-5-904175-02-3.(рос.)
Помилка Lua у Модуль:External_links у рядку 56: assign to undeclared variable 'link'.
|
- п
- о
- р
- Кінь (1941)
- Суґата Сансіро (1943)
- Найвродливіші (1944)
- Чоловіки, що йдуть по сліду тигра (1945)
- Суґата Сансіро II (1945)
- Без скорботи про нашу юність (1946)
- Одна прекрасна неділя (1948)
- П'яний янгол (1948)
- Тихий двобій (1949)
- Безпритульний пес (1949)
- Скандал (1950)
- Рашьомон (1950)
- Ідіот (1951)
- Жити (1952)
- Сім самураїв (1954)
- Записи живої істоти (1955)
- Замок інтриг (1957)
- На дні (1957)
- Троє негідників у прихованій фортеці (1958)
- Погані сплять спокійно (1960)
- Охоронець (1961)
- Відважний Сандзюро (1962)
- Рай та пекло (1963)
- Червона борода (1965)
- Під стукіт трамвайних коліс (1970)
- Дерсу Узала (1975)
- Тінь воїна (1980)
- Ран (1985)
- Сни (1990)
- Серпнева рапсодія (1991)
- Ще ні (1993)