7-ма добровольча гірська дивізія СС «Принц Ойген»
7-ма Добровольча Гірська Дивізія СС "Принц Ойген" | |
---|---|
![]() Емблема дивізії СС "Принц Ойген" | |
На службі | 1942-45 |
Країна | ![]() |
Належність | Адольф Гітлер |
Вид | ![]() |
Тип | Гірські війська |
Роль | Гірська піхота |
Чисельність | Гірська дивізія |
У складі | 12-та армія Група армій «E» 15-й гірський корпус 5-й гірський корпус СС 34-й армійський корпус 91-й армійський корпус 21-й армійський корпус 69-й армійський корпус |
Гасло | Meine Ehre heißt Treue ("Моя честь називається вірність") |
Війни/битви | Друга світова війна
Східний фронт |
![]() |
7-ма Добровольча Гірська Дивізія СС "Принц Ойген" — гірська дивізія у складі військ Ваффен-СС, що брала участь у бойових діях на Східному фронті під час Другої Світової Війни.
Історія
Створення
Гостра необхідність боротися з підвищеною активністю загонів четників і партизан-комуністів на окупованих територіях Югославії змусила влада Третього Рейху продовжити процес формування загонів з етнічних німців (фольксдойче) Балкан. На основі частин місцевої самооборони етнічних німців було вирішено створити гірськострілецьку дивізію. Її головним завданням повинна була стати боротьба з партизанами [3]. Як офіцерів в дивізію набиралися офіцери німецького походження, раніше служили в арміях балканських країн або Австро-Угорщини. Командиром дивізії був призначений бригадефюрер СС і генерал-майор військ СС Артур Флепс, в минулому генерал румунської армії, один зі старших офіцерів 5-ї дивізії СС «Вікінг». Формувалася дивізія на території Банату. 1 квітня 1942 року дивізія була перейменована на добровольчу дивізію СС «Принц Ойген», на честь великого австрійського полководця Євгенія Савойського. У складі дивізії були сформовані два гірськострілецькі полки (1-й і 2-й), а також різні допоміжні частини.
Дивізія була сформована до жовтня 1942 року з 15 000 фольксдойче, що проживали у Банаті. Однак вербування добровольців доповнювалася масовим закликом. Крім того, в дивізію потрапило і деяка кількість сербів, румунів та угорців, а також окремі члени хорватських каральних загонів. Відразу після формування вона була перекинута в басейн річки Західна Морава, в район міст Ужиці, Пожега, Чачак, Слатина і Кралево.
Бойовий шлях дивізії
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/22/Bundesarchiv_Bild_101I-169-0915-24%2C_Jugoslawien%2C_Rastplatz_deutscher_LKW_und_Panzer_H39.jpg/250px-Bundesarchiv_Bild_101I-169-0915-24%2C_Jugoslawien%2C_Rastplatz_deutscher_LKW_und_Panzer_H39.jpg)
Наприкінці 1942 року дивізія була відправлена до Хорватії, в район міст Загреб і Карловац. Тоді в цьому районі йшла підготовка для чергового німецького наступу на югославських партизан. Наступ під кодовою назвою «Вайсс I» почалося 8 січня 1943 року. Німці планували очистити від партизанів райони на заході і північному заході від Сараєва. Кровопролитні бої з партизанами в гористій місцевості йшли до 16 лютого, в них крім німців взяли участь італійські та хорватські частини. В результаті наступу втрати партизан склали близько 8500 осіб, їм довелося залишити околиці Бихачу.
Під час операції «Вайсс II» дивізія брала участь в битві на Неретві, а потім несла охорону дороги Сараєво-Мостар. Навесні 1943 року взяла участь в атаці на четників у Чорногорії. Операція «Шварц» почалася 11 травня, в наступі взяли участь три піхотні дивізії Вермахту, та 4-й полк дивізії «Бранденбург», три піхотні дивізії італійців і дві піхотні дивізії хорватів. Внаслідок цього четники були змушені залишити Чорногорію і відступити до Сербії, їх втрати склали близько 4000 бійців. Після закінчення операції дивізія «Прінц Ойген» була направлена в Боснію, де розмістилася на просторах від Тузли до річки Босна. Дещо пізніше дивізія знову повернулася в район Мостара. У червні 1943 року командиром дивізії був призначений бригадефюрер СС і генерал-майор військ СС Карл Рейхсріттер фон Оберкамп.
14 жовтня 1944 року основні частини дивізії були знищені або здалися в полон 2-й болгарської армії, що воювала у складі Третього Українського фронту, на території колишньої Югославії. Дивізія, проте, після важких втрат і здачі в полон не була повністю розформована, а була докомплектована свіжими силами.
Наприкінці 1944 року до 14-го полку дивізії були включені залишки 21-ї гірської дивізії СС «Скандербег». Полк отримав назву «Скандербег» [1].
Дивізія воювала на Балканах до травня 1945 року. Залишки дивізії здалися у полон югославським частинам у Целе (Словенія).
Дивізійні емблеми та однострій
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/14/Prinz_Eugen_anti_guerrilla_partisan_operation.jpg/250px-Prinz_Eugen_anti_guerrilla_partisan_operation.jpg)
Емблемою (тактичним знаком) 7-ї добровольчої гірськострілецької дивізії СС «Принц Ойген» була руна «Одал».
Особовий склад дивізії на чорних петлицях використовував руну «Одал». Серед військовиків дивізії (як і у 3-ї дивізії СС «Мертва голова»), були випадки носіння рун на обох петлицях, позначаючи звання тільки на погонах [2]. Військовики дивізії з німців, носили на лівій кишені однострою, руни СС.
Особовий склад дивізії з грудня 1942 року використовував чорні манжетні стрічки завширшки 32 мм, які несли на собі назву дивізії («Prinz Eugen»). Військовики полку «Артур Флепс», з грудня 1944 року, носили стрічки з назвою полку («Artur Phelps»). Колишні члени 21-ї гірської дивізії СС «Скандербег» носили стрічки свого попереднього підрозділу («Skanderbeg»).
В зв’язку з тим, що дивізія була гірськострілецька, то військовики дивізії на правому рукаві носили шеврон з едельвейсом. Також металеву емблему едельвейса носили на кепі. Канти погонів, та підкладка погонів (офіцери) були військового світло-зеленого кольору. Особовий склад 7-го танкового батальйону дивізії мав рожевий (танкові війська) військовий колір[3].
Райони бойових дій
Командири дивізії
Группенфюрер СС та Генерал-лейтенант Ваффен-СС Артур Флепс (30 січня 1942 - 15 травня 1943)
- Бригадефюрер СС та Генерал-майор Ваффен-СС Карл фон Оберкамп (15 травня 1943 - 30 січня 1944)
Бригадефюрер СС та Генерал-майор Ваффен-СС Отто Кумм (30 січня 1944 - 20 січня 1945)
Бригадефюрер СС та Генерал-майор Ваффен-СС Август Шмідтгубер (20 січня 1945 - 8 травня 1945)
Склад дивізії
- 13-й Гірськострілецький Полк СС "Артур Флепс"
- 14-й Гірськострілецький Полк СС "Скандербег"
- 7-й Гірський Артилерійський Полк СС
- 7-й Танковий Батальйон СС
- 7-й Гірський Розвідувальний Батальйон СС
- 7-й Гірський Протитанковий Батальйон СС
- 7-та Батальйон Штурмових гармат СС
- 7-й Зенітний Батальйон СС
- 7-й Гірський Саперний Батальйон СС
- 7-й Гірський Батальйон зв'язку СС
- 7-та Санітарний Батальйон СС
- 7-та Самохідний Ремонтний Батальйон СС
- 7-й Кавалерійський Батальйон СС
- 7-й Резервний Батальйон СС
- 7-й Велосипедний Розвідувальний Батальйон СС
- 7-й Охоронний Батальйон СС
Нагороджені Лицарським хрестом Залізного хреста
За час існування дивізії 7 осіб її особового складу були нагороджені Лицарським хрестом Залізного хреста.
Лицарський хрест Залізного хреста (6)
- Артур Флепс - Группенфюрер СС та Генерал-лейтенант Ваффен-СС, командир Добровольчої Гірської Дивізії СС "Принц Ойген" (4 липня 1943)
- Бернгард Діче - Штурмбаннфюрер СС, командир 2-го Батальйону 2-го Гірськострілецького Полку СС (17 липня 1943)
- Генріх Петерсен - Оберштурмбаннфюрер СС, командир 1-го Гірськострілецького Полку СС "Принц Ойген" (13 листопада 1943)
- Еггерт Нойманн - Штурмбаннфюрер СС, командир 7-го Гірського Розвідувального Батальйону СС "Принц Ойген" (3 листопада 1944)
- Гаррі Палетта - Оберштурмфюрер СС, командир 1007-го Батальйону Штурмових гармат СС "Принц Ойген" (26 листопада 1944)
- Франц Йозеф Кромбгольц - Гауптштурмфюрер СС, командир 3-го Батальйону 14-го Гірськострілецького Полку СС (28 березня 1945)
Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям і Мечами (1)
- Отто Кумм - Бригадефюрер СС та Генерал-майор Ваффен-СС, командир 7-ї Добровольчої Гірської Дивізії СС "Принц Ойген" (17 березня 1945)
Див. також
- Армійська група «Сербія»
- Німецька окупація Югославії (1941-1945)
- Операція «Вальдрауш»
- Операція «Рюбенцаль»
- Операція «Кугельбліц»
Примітки
- ↑ Уіндроу М.Охоронні загони НСДАП. Війська СС (в перекладі Красуліної О.В.) — М.: ТОВ «Видавництво АСТ»: ТОВ «Видавництво Астрель», 2004. — С. 22—63 [1]с. 8 кол. іл.
- ↑ Уіндроу М.Охоронні загони НСДАП. Війська СС (в перекладі Красуліної О.В.) — М.: ТОВ «Видавництво АСТ»: ТОВ «Видавництво Астрель», 2004. — С. 22—63 [1] с. 8 кол. іл.
- ↑ Уільямсон Г. Німецькі гірськострілецькі та лижні частини. 1939-1945 (в перекладі з англійської Козлова О. І.,) — М.: ТОВ «Видавництво АСТ»: ТОВ «Видавництво Астрель», 2002. — С. 59—63 с.12 кол. іл
Література
- Bundesarchiv (Hg.): Die Okkupationspolitik des deutschen Faschismus in Jugoslawien, Griechenland, Albanien, Italien und Ungarn (1941–1945). Europa unterm Hakenkreuz. Die Okkupationspolitik des deutschen Faschismus (1938–1945). Band 6. Hüthig Verlag, Berlin 1992, ISBN 3-8226-1892-6.
- Thomas Casagrande: Die Volksdeutsche SS-Division «Prinz Eugen». Die Banater Schwaben und die nationalsozialistischen Kriegsverbrechen. Campus, Frankfurt 2003 ISBN 3-593-37234-7.
- James Lucas: Handbuch der Wehrmacht 1939–1945. Ein Nachschlagewerk. Tosa-Verlag, Wien 2000, ISBN 3-85492-152-7.
- Rolf Michaelis: Die Gebirgsdivisionen der Waffen-SS. 2. Auflage. Michaelis-Verlag, Berlin 1998, ISBN 3-930849-22-4.
- Klaus Schmider: Auf Umwegen zum Vernichtungskrieg? Der Partisanenkrieg in Jugoslawien, 1941–1944 in: R.D. Müller, H.E. Volkmann, (Hrsg. im Auftrag des MGFA): Die Wehrmacht: Mythos und Realität, München, Oldenburg 1999, ISBN 3-486-56383-1, S. 910 ff.
- Wolfgang Schneider: Die Waffen-SS. Lizenzausgabe. Bechtermünz-Verlag, Augsburg 2002, ISBN 3-8289-0514-5
- Karl-Volker Neugebauer, Ernst W. Hansen, Gerhard P. Groß: Grundkurs deutsche Militärgeschichte: Grundkurs deutsche Militärgeschichte 2. Das Zeitalter der Weltkriege 1914 und 1945: Völker in Waffen, Bd. 2, Oldenbourg 2007; ISBN 3-486-58099-X
- Уільямсон Г. СС-інструмент терору (в перекладі Бушуєва О. В., Соколова І. С.). — Смоленськ: Русич, 1999. — 415с. — ISBN 5-88590-961-X, 0-283-06280-0(рос.)
- Б. Л. Девіс Уніформа Третього рейха. 1933—1945 (переклад з англійської Гаврилова І. В.). — М.: ТОВ «Видавництво Астрель»: ТОВ «Видавництво АСТ», 2001. — 160 с. — ISBN 5-17-009715-8 (ТОВ «Вид. АСТ»), ISBN 5-271-02614-0 (ТОВ «Видавництво Астрель») (рос.)
- Ламсден Р. Охоронні загони НСДАП. Загальні СС (в перекладі Красуліної О.В.) —М.: ТОВ «Видавництво Астрель»: ТОВ «Видавництво АСТ», 2003. — 62 [2]с.8 кол.іл. —ISBN 5-17-021352-2 (ТОВ «Вид. АСТ»), ISBN 5-271-07617-2 (ТОВ «Видавництво Астрель»), ISBN 1-85532-358-3 (англомовне видання) (рос.)
- Уіндроу М. Охоронні загони НСДАП. Війська СС (в перекладі Красуліної О.В.) —М.: ТОВ «Видавництво АСТ»: ТОВ «Видавництво Астрель», 2004. — 63 [1]с.8 кол.іл. —ISBN 5-17-022241-6 (ТОВ «Вид. АСТ»), ISBN 5-271-08057-9 (ТОВ «Видавництво Астрель»), ISBN 0-85045-425-5 (англомовне видання) (рос.)
- Уільямсон Г. Німецькі гірськострілецькі та лижні частини. 1939-1945 (в перекладі з англійської Козлова О. І.,) — М.: ТОВ «Видавництво АСТ»: ТОВ «Видавництво Астрель», 2002. — 63с.12 кол.іл. —ISBN 5-17-016441-6 (ТОВ «Вид. АСТ»), ISBN 5-271-05210-9 (ТОВ «Видавництво Астрель»), ISBN 1-85532-572-1 (англомовне видання) (рос.)
Посилання
- 7. SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division "Prinz Eugen" (німецькою) . lexikon-der-wehrmacht.de. Архів оригіналу за 16 липня 2013.
- 7. SS-Freiwilligen-Gebirgs Division Prinz Eugen (англійською) . axishistory.com. Архів оригіналу за 16 лютого 2012.
- 7.SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division "Prinz Eugen" (англійською) . feldgrau.com. Архів оригіналу за 16 липня 2013.
- 7. SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division "Prinz Eugen". на balsi.de. Архів оригіналу за 5 липня 2011. Процитовано 30 жовтня 2011.(нім.)
- 7. SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division "Prinz Eugen". на okh.it. Архів оригіналу за 16 липня 2013. Процитовано 8 березня 2012. (італ.)
- RS 3-7. — 7. SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division Prinz Eugen
- 7.SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division «Prinz Eugen» [Архівовано 18 травня 2011 у Wayback Machine.]
- Volksdeutsche Manipuliermasse in der SS-Division «Prinz Eugen»
- 7. SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division «Prinz Eugen» [Архівовано 5 серпня 2011 у Wayback Machine.]
- 7-я добровольческая горная дивизия СС «Принц Ойген» [Архівовано 7 листопада 2016 у Wayback Machine.] (рос.)
Відео
- 7-SS Freiwilligen Gebirgs Division Prinz Eugen
- 7th SS Volunteer Mountain Division Prinz Eugen PHELPS KUMM OBERK [Архівовано 2 жовтня 2016 у Wayback Machine.]
![]() | Це незавершена стаття про Збройні сили Німеччини у Другій світовій війні. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
- п
- о
- р
1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20-та гірська • 21 • 24 • 25 • Лапландія • Норвегія • Східна Пруссія | |
1 | |
1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • Африка • Захід • Німецько-італійська |
армійські групи
| |||||||||||
1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 32 • 33 • 34 • 35 • 38 • 39 • 40 • 41 • 42 • 43 • 44 • 46 • 47 • 48 • 50 • 51 • 52 • 53 • 54 • 55 • 57 • 59 • 62 • 63 • 64 • 65 • 66 • 67 • 68 • 69 • 70 • 71 • 72 • 73 • 74 • 75 • 76 • 78 • 80 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 97 • 101 • Африка • Російський | |||||||||||
3 • 14 • 15 • 16 • 19 • 22 • 24 • 39 • 40 • 41 • 46 • 47 • 48 • 56 • 57 | |||||||||||
3 • 4 • 7 • 14 • 24 • 38 • 39 • 40 • 41 • 46 • 47 • 48 • 56 • 57 • 58 • 76 • Гроссдойчланд • Фельдхернхалле | |||||||||||
гірські | 15 • 18 • 19 • 21 • 22 • 36 • 49 • 51 • Норвегія | ||||||||||
1 • Калмицький | |||||||||||
резервні | 61 • 62 • 64 • 66 • 67 • 69 | ||||||||||
авіапольові | 1 • 2 • 3 • 4 | ||||||||||
1 • 2 • Герман Герінг | |||||||||||
ППО | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 |
особливого призначення
1-ша «Лейбштандарте-СС Адольф Гітлер» • 2-га «Дас Райх» • 3-тя «Тотенкопф» • 4-та поліційна • 5-та «Вікінг» • 6-та «Норд» • 7-ма «Принц Ойген» • 8-ма «Флоріан Гайєр» • 9-та «Гогенштауфен» • 10-та «Фрундсберг» • 11-та «Нордланд» • 12-та «Гітлерюгенд» • 13-та «Ханджар» (1-ша хорватська) • 14-та «Галичина» (1-ша українська) • 15-та (1-ша латвійська) • 16-та «Рейхсфюрер СС» • 17-та «Гьотц фон Берліхінген» • 18-та «Горст Вессель» • 19-та (2-га латвійська) • 20-та (1-ша естонська) • 21-ша «Скандерберг» (1-ша албанська) • 22-га «Марія Терезія» • 23-тя «Кама» (2-га хорватська) • 23-тя «Недерланд» (1-ша голландська) • 24-та «Карстергер» • 25-та «Гуняді» (1-ша угорська) • 26-та (2-га угорська) • 27-ма «Лангемарк» (1-ша фламандська) • 28-ма «Валлонія» (1-ша валлонська) • 29-та «Італія» (1-ша італійська) • 29-та «РОНА» (1-ша російська) • 30-та (1-ша білоруська) • 30-та (2-га російська) • 31-ша • 32-га «30 січня» • 33-тя (3-тя угорська) • 33-тя «Шарлемань» (1-ша французька) • 34-та «Ландсторм Недерланд» (2-га голландська) • 35-та поліційна • 36-та «Дірлевангер» • 37-ма «Лютцов» • 38-ма «Нібелунген» | |
1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7-ма парашутна • 7-ма повітряна • 8 • 9 • 10 • 11 • 20 • 21 • 22-га планерна | |
1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 155 • 178 • 179 • 232 • 233 • 273 • «Гольштейн» • «Кемпф» • «Клаузевіц» • «Лер» • «Мюнхеберг» • «Норвегія» • «Сілезія» • «Фельдхернхалле 1» • «Фельдхернхалле 2» • «Ютербог» | |
парашутно-танкові | |
1 • 3 • 4 • 1-ша козача | |
18 | |
особливого призначення |