76-мм дивізійна гармата зразка 1902 року
76-мм дивізіонна гармата зразка 1902 року | |
---|---|
![]() 76-мм дивізіонна гармата зразка 1902 року у музеї Суоменлінна у Хельсінкі | |
Тип | Польова гармата |
Походження | ![]() |
Історія використання | |
На озброєнні | 1903-1945 |
Оператори | ![]() та інші. |
Війни | Російсько-японська війна Перша світова війна Громадянська війна в Росії Українсько-радянська війна Друга світова війна (модернізовані варіанти) та інші. |
Історія виробництва | |
Розробник | Л.А. Бішлягер, К.М. Соколовський, К.І. Липницький. |
Виробник | Путиловський, Обуховський, Пермський заводи та інші підприємства |
Виготовлення | 1903-1931 |
Виготовлена кількість | більше 15000 |
Характеристики | |
Вага | бойова: 1092 кг похідна: 2017 кг |
Довжина | 30 калібрів |
Снаряд | шрапнель або граната 6,5 кг |
Калібр | 76,2 мм |
Підвищення | від -6° до 16° |
Траверс | 5° |
Темп вогню | 10-12 пострілів на хвилину |
Дульна швидкість | 588 м/с |
Дальність вогню | |
Ефективна | 6,4 км |
Максимальна | 8,5 км |
![]() |
76-мм дивізіонна гармата зразка 1902 року — легка польова артилерійська гармата калібру 76,2 мм (3 дюйми), що вироблялася в Російській імперії та СРСР. Активно використовувалася у російсько-японській війні, Першій світовій війні, Українсько-радянській війні, Громадянській війні в Росії та інших збройних конфліктах за участі держав, що входили до Російської імперії. Модернізовані варіанти цієї гармати використовувалися на початку Другої світової війни.
Історія створення
Тактико-технічні вимоги
В кінці XIX ст. в артилерії ряду країн з'явилися патронні гармати з високою початковою швидкістю пострілу, лафети мали противідкатні пристрої, що забезпечували відкат дула по осі його каналу. У російському флоті такі гармати були прийняті ще 1891 року, зокрема 75-мм гармати Кане у 50 калібрів.
У польовій артилерії російської імператорської армії застосовувалися застарілі зразки озброєння. Головне артилерійське управління інтенсивно проводило випробування патронних гармат зарубіжних фірм. У 1892—1894 були випробувані скорострільні 61-мм та 75-мм гармати Норденфельда, 60-мм та 80-мм гармати Грюзона, 75-мм гармата Сен-Шамона. У вересні 1896 була випробувана польова патронна гармата російського Олександрівського заводу. В результаті, у грудні 1896 року головне артилерійське управління розробило тактико-технічні вимоги до польової скорострільної гармати, калібр якої мав бути 3 дюйми (76,2 мм), кут вертикального наведення від -5 до 17°. Маса дула не більше 393 кг, маса системи у бойовому стані — 983 кг, у похідному стані — 1900 кг. Маса снаряду близько 6,35 кг, початкова швидкість — 548,6 м/с. В комплектацію повинні були входити передок та зарядник ящик.
3-дюймова гармата зразка 1900 року
Російські Обухівський, Олександрівський, Путилівський, Металічний заводи та зарубіжні фірми Крупа, Шатільон-Камантрі, Шнейдера та Максима отримали пропозицію виготовити відповідний прототип гармати. У 1897—1898 11 прототипів гармат були отримані після чого почалися усебічні випробування стрільбою та перевезенням на відстань 600 км. Найкращою була визнана система Путилівського заводу, у конструкції якої були використані деякі елементи французької гармати Кане. 9 лютого 1900 року гармата була прийнята на озброєння як «Тридюймова польова гармата зразка 1900 року».
Подальші розробки та прийняття на озброєння гармати зразка 1902 року
76-мм гармата зразка 1900 року була набагато кращою ніж польова гармата 1877 року, проте у її конструкції використовувалась низка застарілих елементів. Тому пошук оптимальної конструкції продовжувався і 1900 року головне артилерійську управління отримало для випробувань нові системи польових скорострільних гармат фірм Крупа, Сен-Шамона, Шнейдера та Путилівського заводу. Усі ці системи мали гідравлічне гальмо відкату та пружинний накатник. 76-мм дивізіонна гармата зразка 1902 року, відома як «тридюймовка», була розроблена на Путіловському заводі у Санкт-Петербурзі конструкторами Л. А. Бішлягером, К. М. Соколовським та К. І. Липницьким з урахуванням досвіду виробництва та експлуатації першої гармати даного калібру. 16 січня 1901 року імператор розпорядився замовити у Путиловського заводу 12 гармат з новими лафетами для перевірки їх у військах. Результати виявилися не вповні задовільними, тому довелося ще раз змінити конструкцію лафету. Після нових випробувань у військах 3 березня 1903 року гармату було прийнято на озброєння як «3-дюймова гармата зразка 1902 року» — тридюймівку.
Опис
Для свого часу ця гармата мала багато корисних нововведень у своїй конструкції. До їх числа входили противідкатні пристрої, механізми наведення по горизонту та куту піднесення, прецизійні приціли для ведення вогню з закритих позицій та прямою наводкою, двотатктний поршневий затвор, що легко відкривається, унітарне заряджання.
Для спрощення серійного виробництва у конструкції гармати мінімально використовувалися високолеговані марки сталі, в основному гармата була зроблена з дешевих низьколегованих та вуглеродистих сталей.
Набої до гармати включали в себе осколкові снаряди, шрапнель та картеч. Існували також спеціалізовані види боєприпасів — димові, запалювальні та хімічні.
Балістика та внутрішній устрій дула цієї тридюймовки були аналогічними гарматі зразка 1900 року. Цапфи та цапфенне кільце були відсутніми. Дуло зчіплювалося з люлькою за допомогою «бороди» та двох спрямовуючих захватів. Гармата мала чудові балістичні характеристики. За маси гранати 6,5 кг та початкової швидкості 588 м/с дальність вогню досягала 6200 м куті підвищення 16° (максимальний для гармати на польовому лафеті) або 8540 м при куті підвищення 30°. З великих кутів підвищення дальність зростала незначно, наприклад при 40° вона становила 8760 м, тобто підвищувалася усього на 220 м при різкому зростанні відхилення снаряду (бокове та за дальністю).
Лафет мав принципово нову конструкцію для російських сухопутних гармат — відкат відбувався по осі каналу. Противідкатні пристрої розміщалися у люльці під дулом. Після пострілу циліндр гідравлічного гальма відкату переміщався разом з дулом. Пружини відкатника надягнуті на циліндр гальма відкату. Підйомний та поворотний механізми гвинтового типу. Вісь лафету виготовлялася зі сталі, а колеса — з дерева. Гармата перевозилися шістьма конями.
Порівняння з аналогами
Загалом 76,2-мм гармата мала найкращі балістичні характеристики та переважала германську та австро-угорську гармати, проте на практиці ці переваги нівелювалися важкістю управління вогнем на дистанціях понад 5 км та меншою кількістю куль у шрапнельному снаряді (260 замість 315 у австро-угорській 8-см польовій гарматі М.5).[1]
Держава, калібр та рік прийняття гармати на озброєння | Вага системи у бойовому положенні, кг | Вага системи у похідному положенні, кг | Вага снаряду, кг | Вага розривного заряду, кг | Кількість куль у шрапнелі | Початкова швидкість, м/с | Найбільша дальність, км | Ефективна дальність шрапнеллю, км | Кут підняття дула, градуси |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Російська 76-мм дивізіонна гармата зразка 1902 року | 1092 | 2017 | 6,5 | 0,78 | 260 | 588 | 8,5 | 6,2 | -6 +16 |
Російська 76-мм гірська гармата зразка 1909 року | 624 | 1236 | 6,5 | 0,78 | 260 | 381 | 7,0 | 7,0 | -10 +35 |
Французька 75-мм польова гармата зразка 1897 року | 1160 | 1885 | 7,25 | 0,84 | 260 | 530 | 8,6 | 6,7 | -5 +14 |
Французька 65-мм гірська гармата зразка 1906 року | 390 | - | 3,81 | 0,5 | ? | 330 | 5,0 | 5,0 | -9 +35 |
Германська 77-мм польова гармата зразка 1896 року (нової конструкції) | 1020 | 1910 | 6,85 | 0,2 | 300 | 465 | 7,8 | 5,3 | -12 +16 |
Австро-Угорська 8-см польова гармата М.5 | 1050 | 1940 | 6,68 | 0,22 | 315 | 500 | 7,0 | 6,3 | -7,5 +18 |
Австро-угорська 7-см гірська гармата М.99 | 315 | - | 4,68 | 0,7 | 216 | 310 | 4,8 | 3,9 | -10 +26 |
Британська 15-фунтова (BLC) 76,2-мм польова гармата | 1441 | ? | 6,35 | ? | ? | 485 | 5,26 | ? | -9 +16 |
Американська 3-дюймова польова гармата М1902 | 1140 | ? | 6,8 | ? | ? | 520 | 7,8 | 5,5 | -5 +15 |
Скорострільність всіх вищенаведених гармат досягала 10 і більше пострілів на хвилину.
Примітки
- ↑ Е. Барсуков. Артиллерия русской армии (1900—1917 гг.). Архів оригіналу за 20 червня 2011. Процитовано 23 серпня 2012.
Посилання
- Барсуков Е. З. Артиллерия русской армии (1900—1917 гг.) [Архівовано 20 червня 2011 у Wayback Machine.]
- Ядро, шрапнель, снаряд [Архівовано 25 жовтня 2012 у Wayback Machine.]
- ЗНАМЕНИТА ТРИДЮЙМОВКА
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: 76.2 mm divisional gun M1902 |
|
|
|
|