Ege Bamyasi
Ege Bamyasi![]() | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||
Студійний альбом | |||||||
Виконавець | Can | ||||||
Дата випуску | листопад 1972 | ||||||
Записаний | грудень 1971 - червень 1972 | ||||||
Жанр | Краут-рок, фанк, психоделічний рок, спейс-рок | ||||||
Тривалість | 40:06 | ||||||
Мова | англійська | ||||||
Студія звукозапису | Inner Space Studio, Вайлерсвіст | ||||||
Лейбл | United Artists | ||||||
Продюсер | Can | ||||||
Хронологія Can | |||||||
| |||||||
Сингли з Ege Bamyasi | |||||||
| |||||||
Професійні огляди | |
---|---|
Оцінки оглядів | |
Джерело | Рейтинг |
AllMusic | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Encyclopedia of Popular Music | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Great Rock Discography | 7/10[3] |
Mojo | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Pitchfork | 9.8/10[4] |
Q | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Rolling Stone Album Guide | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Spin Alternative Record Guide | 8/10[6] |
Stylus | A[7] |
Tom Hull | B+[8] |
Ege Bamyasi — третій студійний альбом німецького краут-рок гурту Can, що спочатку вийшов як LP 1972 року на лейблі United Artists. До альбому увійшов сингл «Spoon», який потрапив до чарту Топ-10 у Німеччині, значною мірою завдяки використанню його як теми для німецького телевізійного міні-серіалу-трилера під назвою Das Messer. Успіх синглу дозволив Can переїхати до кращої студії, в якій вони записали Ege Bamyası.
Ege Bamyası був ремастирований як гібридний Super Audio CD у 2004 році, до якого входить буклет з коментарями до альбому від колишнього журналіста Melody Maker Девіда Стаббса, а також раніше не видані фотографії гурту. Альбом отримав багато схвальних відгуків від критиків з моменту його виходу, і на нього посилалися різні виконавці як на фактор, що вплинув на їхню творчість. Кілька артистів грали кавер-версії пісень з Ege Bamyası. До альбому Sacrilege увійшли ремікс-версії кількох треків різних виконавців.
Продакшн та реліз
Завдяки комерційному успіху синглу «Spoon» (який досяг 6 місця в німецьких чартах[9] і був проданий накладом 300 000 копій), Can змогли винайняти великий колишній кінотеатр у Вайлерсвісті поблизу Кельна, який вони використовували як частково робочий, частково житловий простір та який назвали «Inner Space». Однак, як згадував гітарист Міхаель Каролі, сесії були «зірвані клавішником Ірміном Шмідтом і вокалістом Дамо Сузукі, які день у день одержимо грали в шахи»,[10] і що «завершення запису перетворилося на шалений процес, деякі треки доводилося записувати практично в режимі реального часу, а сингл „Spoon“ був доданий для того, щоб компенсувати нестачу матеріалу».[10]
Ege Bamyası був записаний Хольгером Чукаєм у Вайлерсвісті і вперше виданий у 1972 році лейблом United Artists. У вересні 2004 року альбом, разом з більшістю дискографії Can, був ремастований і вийшов у вигляді гібридного SACD.[11] Перевидання містить буклет з коментарями до альбому Девіда Стаббса, а також раніше не видані фотографії гурту.
Успіх пісні «Spoon» та продажі з цього альбому надихнули Can влаштувати безкоштовний концерт у спробі достукатися до ширшої аудиторії. Безкоштовний концерт гурту був знятий Мартіном Шефером, Роббі Мюллером та Егоном Манном для режисера Петера Пшигодди у Кельнському спорткомплексі 3 лютого 1972 року і включений до DVD Can.[12]
В інтерв'ю 2006 року Девіду Стаббсу в журналі Uncut Ірмін Шмідт прокоментував: «Люди уявляють, що Can був повністю змонтований, але для „Soup“ взагалі не було ніякого монтажу. Ми з'ясували, що запис був занадто коротким; до наступного ранку потрібно було додати ще десять хвилин музики, тому ми написали, зіграли і записали його напередодні ввечері. Ніякого монтажу!» Чукай додав: «Ми записували Ege Bamyasi у новій студії, яка раніше була кінотеатром. Це нове середовище вплинуло на звук. Барабани не були такими важкими і грубими, вокал та інструменти були відокремлені. „Vitamin C“ стала заголовним треком фільму Семюеля Фуллера Dead Pigeon on Beethoven Street. Так часто бувало. Ми робили музику, а потім знаходили їй застосування. „Soup“ — мій улюблений трек».[13]
Дизайн обкладинки
На обкладинці альбому — фотографія банки «Ege Bamyası» (турецькою «Егейська бамія»). В інтерв'ю Uncut, яке вийшло в серпні 2006 року, Шмідт пояснив Стаббсу: «Бляшанка на обкладинці — це не дурна концептуальна ідея. Це бляшанка, яку Яки знайшов у турецькій крамниці. Там слово „банка“ означає щось на кшталт „життя“. За такими назвами, як „Vitamin C“ і „I'm So Green“, немає ніякої концепції, але, безумовно, на той час ми вже були дуже органічними у своєму звучанні».[13]
Відгуки
Ege Bamyası отримав значне визнання критиків з моменту свого виходу. Британський музичний тижневик Melody Maker писав: «Can, без сумніву, найталановитіший і найпослідовніший експериментальний рок-гурт у Європі, включно з Англією».[14] PopMatters схарактеризував альбом як «настільки ж компактний і дратівливий, наскільки його попередник був епічним і космічним», назвавши його «майстерним твором психоделічного року, сплавленим з туго намотаним фанком».[15]
Нагороди
Станом на листопад 2020 року Acclaimed Music визнав Ege Bamyasi 629-м найвідомішим альбомом усіх часів.[16]
Видання/джерело | Відзнака | Рік | Позиція |
---|---|---|---|
Pitchfork | «Top 100 Albums of the 1970s» | 2004 | 19[17] |
Rolling Stone | «Rolling Stone's 500 Greatest Albums of All Time» | 2020 | 454[18] |
Uncut | «200 Greatest Albums of All Time» | 2016 | 75[19] |
NME | «NME's The 500 Greatest Albums of All Time» | 2013 | 297[20] |
Stylus | «Top 101—200 Albums of All Time» | 2004 | 113 |
Paste | «The 70 Best Albums of the 1970s» | 2020 | 63[21] |
Fact | «The 100 best albums of the 1970s» | 2014 | 97[22] |
Спадщина
Вплив
Різні артисти називали Ege Bamyası своїм впливовим альбомом. Стівен Малкмус з Pavement сказав: «Я слухав альбом Ege Bamyası гурту Can щовечора перед сном протягом трьох років».[23] Терстон Мур з Sonic Youth згадує: «Я знайшов Ege Bamyası за 49 центів у Woolworth's. Я не бачив жодного напису на обкладинці, не знав, що це гурт. Я не бачив нічого написаного про Can, не знав про них нічого, крім цієї банки бамії на обкладинці, яка здавалася абсолютно дивною. Нарешті я взяв цю платівку, і я її повністю вислухав. Вона була такою привабливою. Щось у ній змушувало Can здаватися, що вони грають за межами рок-н-ролу. Це було не схоже ні на що інше, що я чув на той час.»[24] Джефф Барроу з Portishead обрав Ege Bamyası як один з їхніх улюблених 13 альбомів для рубрики Bakers Dozen Series в журналі The Quietus.[25] Гурт Spoon взяв свою назву від однойменного треку з цього альбому, і називає Can одним з головних факторів впливу.[26]
Кавер-версії та семпли
Зроблено багато кавер-версій пісень з Ege Bamyası різними виконавцями. Beck записав кавер на «I'm So Green», вона увійшла до триб'ют-альбому Can, продюсером якого виступили Dust Brothers.[27] Каньє Вест використав семпл «Sing Swan Song» для своєї пісні «Drunk and Hot Girls» на альбомі Graduation, і багато слів пісні взяв з вокалу Дамо Сузукі.[28] Ремікс-версії кількох пісень з Ege Bamyası увійшли до альбому Sacrilege. Електронний продюсер The Kleptones включив «Vitamin C» до свого міксу «Hectic City 7 — May Daze».[29] На честь 40-річчя альбому Стівен Малкмус зіграв його повністю 1 грудня 2012 року на фестивалі WEEK-END у Кельні, Німеччина.[30] Запис цього виступу вийшов обмеженим тиражем у День музичних магазинів 2013 року.
У популярній культурі
«Vitamin C» можна почути у фільмі Педро Альмодовара Розірвані обійми[39], а також в екранізації Пола Томаса Андерсона роману Томаса Пінчона Вроджена вада.[31] Вона також звучить у серіалі Netflix 2016 року The Get Down як тема для персонажа Діззі Кіплінга та в одному з епізодів Проповідника. Окрім Das Messer, «Spoon» також з'являється у саундтреку до фільму Morvern Callar, а «I'm So Green» була використана у документальному фільмі Spaceship Earth.
Трек-лист
Автор музики і слів Чукай, Каролі, Лібецайт, Шмідт, Сузукі.
Сторона 1 | ||
---|---|---|
# | Назва | Тривалість |
1. | «Pinch» | 9:30 |
2. | «Sing Swan Song» | 4:49 |
3. | «One More Night» | 5:36 |
Сторона 2 | ||
---|---|---|
# | Назва | Тривалість |
4. | «Vitamin C» | 3:32 |
5. | «Soup» | 10:32 |
6. | «I'm So Green» | 3:06 |
7. | «Spoon» | 3:04 |
40:06 |
Персоналії
- Can
- Хольгер Чукай — бас, звукорежисер, редагування
- Міхаель Каролі — гітара
- Яки Лібецайт — барабани
- Ірмін Шмідт — клавішні
- Дамо Сузукі — вокал
Продакшн
- Інґо Трауер — оригінальні художні роботи
- Річард Джей Рудоу — оригінальний дизайн
- Андреас Торклер — дизайн (перевидання 2004 року)
Примітки
- ↑ Ned Raggett. Ege Bamyasi Review by Ned Raggett (англ.). AllMusic. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Larkin, Colin (2011). Can. Encyclopedia of Popular Music (вид. 5th). Omnibus Press. ISBN 978-0857125958.
- ↑ Martin C. Strong (1998). The Great Rock Discography (вид. 1st). Canongate Books. ISBN 978-0-86241-827-4.
- ↑ Dominique Leone. Can Ege Bamyasi (англ.). Pitchfork. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Nathan Brackett; Christian David Hoard (2004). The new Rolling Stone album guide. New York: Simon & Schuster. с. 134. ISBN 978-0-7432-0169-8.
- ↑ Weisbard, Eric; Marks, Craig, ред. (1995). Minutemen. Spin Alternative Record Guide (вид. 1st). New York: Vintage Books. ISBN 0-679-75574-8.
- ↑ J T. Ramsay. Can Tago Mago / Ege Bamyasi (англ.). Stylus. Архів оригіналу за 27 жовтня 2011. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Tom Hull. Grade List: can. Tom Hull - on the web. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Ehnert, Günter (1999). HIT BILANZ Deutsche Chart Singles 1956-1998. Taurus Press. ISBN 3-922542-60-3.
- ↑ а б Stubbs, David (2004). Ege Bamyasi (CD liner notes). Spoon Records.
- ↑ Can > Biography
- ↑ CAN — 2 DVDs + 1 Audio CD
- ↑ а б David Stubbs. ALBUM BY ALBUM: CAN (англ.). Uncut. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ CAN Biography
- ↑ Adrien Begrand. For the Sake of Future Days: Can’s Second Golden Era (англ.). PopMatters. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Ege Bamyasi
- ↑ The 100 Best Albums of the 1970s (англ.). Pitchfork. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ The 500 Greatest Albums of All Time (англ.). Rolling Stone. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Uncut: 200 Greatest Albums Of All Time
- ↑ Emily Barker. The 500 Greatest Albums Of All Time: 300-201 (англ.). NME. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ The 70 Best Albums of the 1970s (англ.). Paste. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Chris Kelly, Tom Lea, Joe Muggs, Joseph Morpurgo, Mr. Beatnick, Chal Ravens, John Twells. The 100 best albums of the 1970s (англ.). Fact. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Reynolds, Simon. Pavement interview. Melody Maker. London: IPC Specialist & Professional Press (Spring 1992). ISSN 0025-9012. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Sarig, Roni (1998). The Secret History of Rock: The Most Influential Bands You'Ve Never Heard. Watson-Guptill Publications. с. 125. ISBN 0-8230-7669-5.
- ↑ John Doran. Bakers Dozen: Portishead Choose Their Favourite 13 Albums (англ.). The Quietus. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Warren, Tamara. «Waxing Poetic», Anthem, Fall/Winter 2005, p. 54.
- ↑ I'm So Green, Beck
- ↑ Austin Scaggs. Kanye West: A Genius in Praise of Himself (англ.). Rolling Stone. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ Hectic City 7 — May Daze
- ↑ Evan Minsker. Watch Stephen Malkmus Perform Can's Ege Bamyasi (англ.). Pitchfork. Процитовано 7 серпня 2023.
- ↑ David Renshaw. Details of Radiohead guitarist Jonny Greenwood’s ‘Inherent Vice’ soundtrack confirmed (англ.). NME. Процитовано 7 серпня 2023.