Who's Next
Who's Next![]() | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||
Студійний альбом | |||||||
Виконавець | The Who | ||||||
Дата випуску | 31 липня 1971 | ||||||
Записаний | Березень — Травень 1971 | ||||||
Жанр | Хард-рок | ||||||
Тривалість | 43:36 | ||||||
Мова | англійська | ||||||
Лейбл | Polydor | ||||||
Продюсер | The Who, Глін Джонс | ||||||
Хронологія The Who | |||||||
|
Who's Next — музичний альбом гурту The Who. Виданий 31 липня 1971 року лейблом Polydor. Загальна тривалість композицій становить 43:36. Альбом відносять до напрямку хард-рок.
Альбом посідає 28 сходинку у Списку 500 найкращих альбомів усіх часів за версією журналу Rolling Stone
Передумови
До 1970 року The Who мали як комерційний успіх, так і визнання критиків, однак, вони почали відділятися від своєї первісної аудиторії. Рух модів зник, а оригінальні шанувальники з Шеперд-Буша виросли з підліткового віку. Крім того, гурт почав «втрачати зв'язок» зі своїм менеджером Кітом Ламбертом, який був дуже заклопотаний справами свого лейбла, Track Records[1]. Музиканти гастролювали з моменту випуску Tommy, протягом року виконуючи композиції з цього альбому, Піт Таунсенд розумів, що їм необхідно випустити щось нове[2]. В 1970 році були видані сингл «The Seeker» і концертний альбом Live at Leeds[3], також був записаний міні-альбом із новим матеріалом («Water», «Naked Eye», «I Do not Even Know Myself», «Postcard» і «Now I'm a Farmer»), але в підсумку, музиканти вирішили відкласти його в «довгий ящик», так як на їх думку, він не відповідав рівню їх попередньої роботи[4].
Спочатку гурт працював над проектом під назвою Lifehouse. Його сюжет виростав із серії есе Таунсенда, які він писав для журналу Melody Maker в серпні 1970 року, о них він розмірковував про важливість рок-музики, і, зокрема, ролі аудиторії[5]. Серед своїх колег по рок-цеху, Таунсенд був самим зацікавленим у використанні музики як комунікаційного інструменту, і хотів розширити свою сферу діяльністю в інші галузі мистецтва, в тому числі кіно, щоб піти від традиційної схеми альбом/турне[6]. Музикант описував Lifehouse як футуристичну рок-оперу у вигляді записаного «вживу» концептуального альбому, а так само музику для супутнього фільму[7]. Таунсенд описав основний сюжет опери в інтерв'ю для Disc and Music Echo: дія мала відбуватися в найближчому майбутньому, в соціумі, де заборонена музика і велика частина населення живе в «піддослідних костюмах» контрольованих урядом[8]. Бунтар Боббі зламує мережу і транслює рок-музику в костюми, тим самим даруючи можливість людям позбутися контролю і очистити свою свідомість. Деякі елементи сюжету точно описували з'явилися в майбутнім технології; наприклад, «мережа» нагадує інтернет, а «мережа сновидінь» віртуальну реальність[9].
13 січня 1971 The Who провели прес-конференцію, де оголосили, що відіграють ряд концертів у театрі Young Vic. У ході цих виступів вони повинні були задіяти вигадані елементи з майбутнього проекту, за задумом гурту, глядачі повинні були стати інтерактивними учасниками цього шоу[9]. Після того як Кіт Мун закінчив зйомки у фільмі 200 Мотель, The Who відіграли перший концерт, який відбувся 15 лютого. Під час шоу музиканти задіяли нову квадрофонічну систему оповіщення публіки, яка обійшлася їм в £30 000. Глядачі, в основному, були запрошені з різних організацій, таких як молодіжні клуби, у вільний продаж надійшло лише кілька квитків[10].
Запис
Перша сесія Who's Next пройшла в будинку Міка Джаггера Stargroves на початку квітня 1971 року. Музиканти використовували мобільну студію Rolling Stones Mobile і записали мінусовку пісні «Will not Get Fooled Again»[11], перш ніж вирішили переїхати в Olympic Studios, під керівництвом Гліна Джонса[12]. Сесії розпочалися 9 квітня (роботою над треком «Bargain»)[13] і тривали протягом травня, за цей час гурт записав ряд треків: «Time is Passing», «Pure and Easy», «Love Is not for Keeping» (спочатку він мав більш хард-рокову структуру, але був перероблений в акустичний варіант), «Behind Blue Eyes», «The Song Is Over», «Let's See Action» і «Baba O'Riley». Нікі Гопкінс був запрошений як піаніст, а Дейв Арбус зіграв на скрипці в композиції «Baba O'Riley». Трек «My Wife» Джона Ентвісла був доданий на альбом вже в останню хвилину вже наприкінці сесій, спочатку бас-гітарист планував випустити його на своєму сольному альбомі[14].
На відміну від сесій в Record Plant і Young Vic, робота з Джонсом проходила в більш продуктивній атмосфері, тому що звукоінженер, в першу чергу, був націлений на досягнення гарного звучання, в той час як Ламберта завжди більше хвилював імідж гурту. Таунсенд згадував: «Ми були просто приголомшені звучанням, якого домігся Глін»[14]. Таунсенд використовував матеріал, складений раніше на синтезаторах, змінивши звучання клавішних в декількох режимах: додавши дроун-ефекти в декількох піснях, в першу чергу «Baba O'Riley» і «Won't Get Fooled Again»[15], а також у «Bargain», «Going Mobile» і «The Song Is Over». Синтезатор був використаний як складова частина звання альбому, на відміну від поверхневих штрихів, поширених на альбомах виконавців того часу[16]. Стиль ударника, Кіта Муна, зазнав змін, у порівнянні з попереднім диском гурту. Барабанщик грав у дусі ранніх записів, Хто — більш формальний, без довгих програшів — частково через наявність синтезаторів, але також через продюсерського Відін Джоса, який робив наголос на чистому виконанні, і погоджувався на «феєрію» ударних тільки при крайній необхідності[17], Джонс відіграв важливу роль у мотивації музикантів — вони повинні записати просто черговий альбом, вірячи, що всі пісні вийдуть чудовими. Гурт дав продюсеру карт бланш, у праві вибрати для пластинки будь пісні (записані під час сесій) і розташувати їх в довільному порядку[15]. Незважаючи на ключовий внесок Джонса, в підсумку, він був відзначений тільки як співпродюсер запису[14]. За словами Джонса, його ключовий внесок полягав в технічній галузі, а також створення більшої частини аранжувань на основі ранніх демозаписів Таунсенда[18].
Список композицій
Автор музики і слів Піт Таунсенд, окрім «My Wife» Джона Ентвісла.
Перша сторона | |||
---|---|---|---|
# | Назва | Вокал | Тривалість |
1. | «Baba O'Riley» | Долтрі (куплети) Таунсенд (бридж) | 5:08 |
2. | «Bargain» | Долтрі (куплети) Таунсенд (бридж) | 5:34 |
3. | «Love Ain't for Keeping» | Долтрі | 2:10 |
4. | «My Wife» | Ентвісл | 3:41 |
5. | «The Song Is Over» | Таунсенд (куплети) Долтрі (приспів) | 6:14 |
Друга сторона | |||
---|---|---|---|
# | Назва | Вокал | Тривалість |
6. | «Getting in Tune» | Долтрі | 4:50 |
7. | «Going Mobile» | Таунсенд | 3:42 |
8. | «Behind Blue Eyes» | Долтрі | 3:42 |
9. | «Won't Get Fooled Again» | Долтрі | 8:32 |
Додаткові твори на перевиданні 1995 року
- «Pure And Easy» — 4:19
- «Baby Don't You Do It» — 5:13
- «Naked Eye» — 5:22
- «Water» — 6:25
- «Too Much Of Anything» — 4:24
- «I Don't Even Know Myself» — 4:54
- «Behind Blue Eyes» (alt. Версія) — 3:25
Рецензії
Цей розділ потребує доповнення. |
Професійні огляди | |
---|---|
Оцінки оглядів | |
Джерело | Рейтинг |
AllMusic | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Роберт Крістгау | A+[20] |
Mojo | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Q | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Rolling Stone Album Guide | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Учасники запису
Цей розділ потребує доповнення. |
| |
|
|
|
Чарти
Чарт (1971) | Найвища позиція |
---|---|
Australian Albums (Kent Music Report)[24] | 3 |
![]() | 5 |
Danish Albums (Hitlisten)[26] | 3 |
![]() | 2 |
Finnish Albums (Suomen virallinen lista)[28] | 9 |
![]() | 18 |
![]() | 6 |
![]() | 1 |
![]() | 4 |
Чарт (2013) | Найвища позиція |
---|---|
![]() | 100 |
Чарт (2014) | Найвища позиція |
---|---|
US Billboard Top Pop Catalog[34] | 7 |
Чарт (2020) | Найвища позиція |
---|---|
![]() | 156 |
Чарт (2023) | Найвища позиція |
---|---|
![]() | 38 |
![]() | 173 |
![]() | 30 |
![]() | 14 |
![]() | 35 |
Japanese Hot Albums (Billboard Japan)[41] | 46 |
![]() | 77 |
Swedish Physical Albums (Sverigetopplistan)[43] | 5 |
![]() | 39 |
Сертифікації
Регіон | Сертифікація | Продажі |
---|---|---|
Італія (FIMI)[45] | Золотий | 25 000* |
Велика Британія (BPI)[46] release of 1993 | Платиновий | 300 000![]() |
США (RIAA)[47] | 3× Платиновий | 3 000 000^ |
*продажі, що базуються лише на сертифікаціях |
Примітки
- ↑ Marsh, 1983, с. 361.
- ↑ Marsh, 1983, с. 363.
- ↑ Marsh, 1983, с. 358.
- ↑ Marsh, 1983, с. 365.
- ↑ Marsh, 1983, с. 368.
- ↑ Neill та Kent, 2002, с. 272.
- ↑ Marsh, 1983, с. 369.
- ↑ Neill та Kent, 2002, с. 250.
- ↑ а б Neill та Kent, 2002, с. 273.
- ↑ Neill та Kent, 2002, с. 278.
- ↑ Neill та Kent, 2002, с. 280.
- ↑ Marsh, 1983, с. 381.
- ↑ Neill та Kent, 2002, с. 281.
- ↑ а б в Neill та Kent, 2002, с. 282.
- ↑ а б Marsh, 1983, с. 382.
- ↑ Atkins, 2003, с. 18.
- ↑ Fletcher, 1998, с. 286.
- ↑ Unterberger, 2011, с. 105.
- ↑ (англ.) Allmusic review. AllMusic. Процитовано 22 червня 2011.
- ↑ Christgau, Robert. CG: Red Hot Chili Peppers. RobertChristgau.com. Архів оригіналу за 25 листопада 2015. Процитовано 13 червня 2009.
- ↑ none. Mojo. London. May 2003. с. 110.
WHO'S NEXT is The Who's most polished album, its hook-ridden songs pioneering the use of rock synthesizers without diluting the power-quartet attack that had defined the group since the mid-60s...
- ↑ none. Q. London. January 1996. с. 158.
Considered by many to be the band's best, 1971's WHO'S NEXT was their only Number 1 album...
- ↑ Kemp, Mark (2004). The Who. У Brackett, Nathan; Hoard, Christian (ред.). The New Rolling Stone Album Guide (вид. 4th). Simon & Schuster. с. 871-873. ISBN 0-7432-0169-8.
- ↑ Kent, David (1993). Australian Chart Book 1970–1992 (вид. illustrated). St Ives, N.S.W.: Australian Chart Book. ISBN 0-646-11917-6.
- ↑ "Top RPM Albums: Issue 7579". RPM. Бібліотека та архів Канади. Retrieved 6 грудня 2022.
- ↑ LP Top 10, November 8, 1971. Архів оригіналу за 9 квітня 2016. Процитовано 30 березня 2016.
- ↑ «The Who — Who's Next» (нідерландською). Dutchcharts.nl. Hung Medien. Процитовано 6 грудня 2022.
- ↑ Nyman, Jake (2005). Suomi soi 4: Suuri suomalainen listakirja (фін.) (вид. 1st). Helsinki: Tammi. с. 135. ISBN 951-31-2503-3.
- ↑ "Offiziellecharts.de – The Who – Who's Next" (in German). GfK Entertainment Charts. Retrieved 6 грудня 2022.
- ↑ «The Who — Who's Next» (англійською). Norwegiancharts.com. Hung Medien. Процитовано 6 грудня 2022.
- ↑ «The Who | Artist | Official Charts» (англійською). UK Albums Chart. The Official Charts Company. Процитовано 6 грудня 2022.
- ↑ "The Who Chart History (Billboard 200)". Billboard. Процитовано 6 грудня 2022.
- ↑ «The Who — Who's Next» (італійська). Italiancharts.com. Hung Medien. Процитовано 6 грудня 2022.
- ↑ The Who – Billboard Albums. Allmusic. Архів оригіналу за 11 грудня 2013. Процитовано 8 квітня 2014.
- ↑ «The Who — Who's Next» (французькою). Ultratop.be. Hung Medien. Процитовано 6 грудня 2022.
- ↑ «The Who — Who's Next» (німецькою). Austriancharts.at. Hung Medien. Процитовано 27 вересня 2023.
- ↑ «The Who — Who's Next» (нідерландською). Ultratop.be. Hung Medien. Процитовано 24 вересня 2023.
- ↑ «The Who — Who's Next» (французькою). Ultratop.be. Hung Medien. Процитовано 24 вересня 2023.
- ↑ "Offiziellecharts.de – The Who – Who's Next" (in German). GfK Entertainment Charts. Retrieved 22 вересня 2023.
- ↑ «Oricon Top 50 Albums» (японською). Oricon. Процитовано 20 вересня 2023.
- ↑ Billboard Japan Hot Albums – Week of September 20, 2023. Billboard Japan (яп.). Процитовано 22 вересня 2023.
- ↑ Top 100 Albums Weekly. El portal de Música. Promusicae. Процитовано 29 вересня 2023.
- ↑ Veckolista Album Fysiskt, vecka 38. Sverigetopplistan. Процитовано 22 вересня 2023.
- ↑ «The Who — Who's Next» (німецькою). Swisscharts.com. Hung Medien. Процитовано 24 вересня 2023.
- ↑ Italian album certifications – Who – Who's Next (Італійська) . Італійська асоціація компаній звукозапису (FIMI). Виберіть "2015" у випадальному меню "Anno". Виберіть "Who's Next" у полі "Filtra". Виберіть "Album e Compilation" під "Sezione".
- ↑ British album certifications – The Who – Who's Next (Англійська) . Британська асоціація виробників фонограм (BPI).
- ↑ American album certifications – The Who – Who's Next (Англійська) . Американська асоціація компаній звукозапису (RIAA).
Посилання
- п
- о
- р
- Джон Ентвісл
- Кіт Мун
- Дуг Сандом
- Кенні Джонс
- Ready Steady Who
- Won't Get Fooled Again
- Wire & Glass
- Live at Leeds
- Who's Last
- Join Together
- Live at the Isle of Wight Festival 1970
- BBC Sessions
- Blues to the Bush
- Live at the Royal Albert Hall
- Live from Toronto
- View from a Backstage Pass
- Greatest Hits Live
- Live at Hull 1970
- Quadrophenia Live in London
- Magic Bus: The Who on Tour
- Direct Hits
- Meaty Beaty Big and Bouncy
- Odds & Sods
- The Story of The Who
- Phases
- Hooligans
- Who's Greatest Hits
- Rarities Volume I & Volume II
- The Singles
- The Who Collection
- Who's Missing
- Two's Missing
- Who's Better, Who's Best
- Thirty Years of Maximum R&B
- My Generation: The Very Best of the Who
- Encore Series
- The Ultimate Collection
- Then and Now
- The 1st Singles Box
- Greatest Hits
- The Who Hits 50!