Quai de Béthune (Béthunovo nábřeží) je nábřeží v Paříži. Nachází se ve 4. obvodu na ostrově svatého Ludvíka.
Poloha
Nábřeží vede po jižním okraji ostrova podél Seiny mezi mosty Sully a Tournelle. Začíná na jihovýchodním okraji ostrova u křižovatky s Boulevardem Henri-IV a končí na křižovatce s Rue des Deux-Ponts, odkud dále pokračuje Quai d'Orléans.
Domy č. 2-12 a Square Barye se nacházejí na místě bývalého paláce Hôtel de Bretonvilliers, postaveného v letech 1637-1640 pro hraběte Clauda Le Ragois de Bretonvilliers, tajemníka finanční rady. Palác byl zbořen v roce 1840.
Dům č. 16: Hôtel de Richelieu, palác nechal postavit v roce 1647 vévoda Louis-François-Armand de Vignerot de Richelieu, synovec kardinála Richelieu.
Dům č. 18: Hôtel de Comans d'Astry - součást paláce Richelieu, postavený v roce 1643 pro Thomase de Comans d'Astry, který zde zemřel v roce 1661. Poté se stal majetkem vévody Richelieu. V tomto domě zemřel francouzský spisovatel Francis Carco (1886-1958).
Dům č. 24: stojí na místě paláce, který nechal postavit v letech 1641-1642 Louis Hesselin, ředitel dvorního baletu. Po něm palác nesl své jméno (Hôtel d'Hesselin). V roce 1669 jej získal François Molé de Charonne, královský rada a opat ze Sainte-Croix v Bordeaux. Od něj dům koupil v roce 1719 šlechtic Monerat, který ho roku 1787 prodal Ambrunovi de Moûtalets, intendantovi Auvergne. Posléze palác koupil šlechtic Brochant. Budova byla rozšířena na dvoupatrovou a mezi nájemníky byl např. papežský nuncius. Palác byl zbořen v roce 1934 a nahrazen dnešní stavbou. Bydlel zde francouzský prezidentGeorges Pompidou až do své smrti roku 1974. Byt zde měl i herec Louis de Funès. V domě rovněž bydlel a zemřel spisovatel Claude Mauriac (1914-1996).
Dům č. 26: Hôtel Nicolas Sainctot též nazývaný Hôtel de Binanville postavený v letech 1639-1642 pro Nicolase Sainctota, správce královského domu a uvaděče velvyslanců. V 19. století dům koupil obchodník s vínem Perducet a nechal jej v roce 1839 upravit.
Dům č. 28: Hôtel Claude Aubert-Perrot, postavený v letech 1640-1643. Claude Aubert byl správcem důchodů pařížské radnice. Budovu nechal v roce 1770 upravit nový majitel Pierre Perrot, prezident účetního dvora. Z této doby pocházejí tři basreliéfy na fasádě představující alegorie Sochařství, Malířství a Hudby.
Dům č. 30: Hôtel Potard, postaven v letech 1640-1641 pro Louise Potarda, válečného komisaře. Jeho fasádu zdobí vytesané maskarony, girlandy a hudební nástroje z 18. století.
Dům č. 32: Hôtel Gruyn de Bordes nechal vybudovat v letech 1640-1642 Philippe de Gruyn, správce daní v Alençonu.
Dům č. 34: Hôtel Gontaut Biron, postavený v letech 1640-1642 pro účetního správce Simona Hugueta. V první polovině 18. století byl majitelem Louis Antoine de Gontaut, vévoda de Biron, po kterém dům nese jméno.
Dům č. 36: nechal postavit v letech 1640-1642 Pierre Violle, vyšetřující prezident. V domě se scházeli členové frondy a po potlačeném povstání musel majitel odejít do exilu. Členové rodiny prodali dům v roce 1661 Pierrovi Forestovi, prvnímu královskému komorníkovi. V majetku této rodiny zůstal do roku 1762, kdy jej koupil Pierre Thomas Perrot, královský rada a v roce 1770 jej odkázal svému synovci. Dům zůstal několik let neobydlen. V 19. století byl majitelem Jules Jaluzot, zakladatel obchodního domu Printemps, který nechal palác přestavět, takže z původní stavby zůstalo pouze točité schodiště. V letech 1912-1934 zde žila Marie Curie a poté René Cassin.
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Quai de Béthune na francouzské Wikipedii.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Quai de Béthune na Wikimedia Commons
(francouzsky) Nábřeží na stránkách města Paříže Archivováno 3. 3. 2016 na Wayback Machine.