Denis Auguste Affre
Denis Auguste Affre | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 27. sep. 1793[1]![]() Saint-Rome-de-Tarn | ||
Død | 27. juni 1848[2][1][3]![]() former 9th arrondissement of Paris | ||
Beskjeftigelse | Katolsk prest (1818–), katolsk biskop (1840–) ![]() | ||
Embete |
| ||
Utdannet ved | Presteseminaret Saint-Sulpice | ||
Far | Jean Louis Affre | ||
Nasjonalitet | Frankrike | ||
Gravlagt | Saint-Denis chapel | ||
Våpenskjold | |||
![]() | |||
Denis Auguste Affre på Commons |
Denis Auguste Affre (1793–1848) var en fransk prelat. Han var erkebiskop av Paris og ble skutt mens han forsøkte å megle fred under opprøret i Frankrike i juni 1848.
En kirkelig prosess for hans kanonisering er innledet; han er blitt tildelt tittelen Guds tjener.[4]
Liv og virke
Bakgrunn
Denise Auguste Affre begynte som 14-åring ved presteseminaret St. Sulpice i Paris, der hans onkel Pierre-Denis Boyer var rektor.
Prest
Han ble ordinert til prest den 16. mai 1818. Han ble samme år professor i teologi ved St. Sulpice. I 1821 ble han generalvikar i Luçon, og i 1823 i Amiens.
Han gjorde store fortjenster ved opprettelse av og kvalitetsheving av folkeskoler, presteutdannelsen og bispedømmenes finansielle forvaltning. Fra 1834 var han domherre, og residerte som titularvikar i Paris.
Koadjutorbiskop av Strasbourg
Den 11. desember 1839 ble han valgt til koadjutorbiskop av Strasbourg, og dette ble bekreftet av paven 27. april 1840, som samtidig utnevnte ham til titularbiskop av Pompeiopolis in Cilicia.
Erkebiskop i Paris
Etter erkebiskop Hyacinthe-Louis de Quélens død, ble Affre den neste erkebiskop av Paris, senere i 1840. Han var i kirkelig forstand gallikaner, vendte seg i spørsmålet om undervisningfrihet mot kong Louis-Philippe I. Men selv om vasr motstander av kongens regjering, aksepterte han opprettelsen av den andre republikk i 1848.[5] Han ville ikke involvere seg politisk, og konsentrerte sin oppmerksomhet for sjelesorgen. Han opprettet en rekke nye menigheter i byens fattige arbeiderklasseområder. Blant dem var Ménilmontant, Plaisance, Petit-Montrouge, Maison-Blanche, Petit-Gentilly, Notre-Dame de la Gare, Billancourt og Gros-Caillou.[5]
Han aksepterte februarrevolusjonen i 1848. Da reaksjonen kom med junirevolusjonen, steg han (den 25. juni) opp på en barrikade ved inngangen til Faubourg Saint-Antoine for å oppfordre opprørerne til å legge ned våpnene. Han hadde på seg et grønt bånd som tegn på fred. Men han ble truffet av et streifskudd, ble bragt til sin erkebiskoppelige residens, og to dager etter døde han av sine sår.
Han er forfatter av flere skrifter, og en rekke artikler for avisen La France chrétienne. Han skrev også to bøker om praktiske sider ved forvaltningen av kirkelig eiendom: Un Traité de l'administration temporelle des paroisses (Paris, 1827) og Un Traité de la propriété des biens ecclésiastiques (Paris, 1837). Han skrev også en studiebok om den kristne tro, Une Introduction philosophique à l'étude du christianisme (Paris, 5. utgave, 1846).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
- Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
- Pave Sixtus IV (1414-1484) *bispeviet 1471
- Pave Julius II (1443-1513) *1481
- Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
- Pave Leo X (1475-1521) *1513
- Pave Klemens VII (1478-1534) *1517
- Kardinal Alessandro Farnese (1468-1549) *1519
- Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
- Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
- Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
- Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621) *1604
- Biskop Laudivio Zacchia (1565-1537) *1605
- Kardinal Antonio (Marcello) Barberini (sr.) (1569-1646) *1625
- Kardinal Marcantonio Franciotti (1592-1666) *1637
- Kardinal Nicolò Guidi di Bagno (|583-1663) *1644
- Erkebiskop François de Harlay de Champvallon (1625-1695) *1651
- Kardinal Louis-Antoine de Noailles (1651-1729) *1679
- Biskop Jean-François Salgues de Valderies de Lescure (1644-1723) *1699
- Erkebiskop Louis-Jacques Chapt de Rastignac (1690-1750) *1722
- Erkebiskop Christophe de Beaumont du Repaire (1703-1781) *1741
- Erkebiskop Jean-Armand de Bessuéjouls Roquelaure (1721-1818) *1754
- Kardinal Hugues-Robert-Jean-Charles de la Tour d’Auvergne-Lauraquais (1768-1851) *1802
- Erkebiskop Denis-Auguste Affre (1793-1848) *1840[6]
Referanser
- ^ a b GeneaStar, oppført som Denis-Auguste Affre, GeneaStar person-ID affred[Hentet fra Wikidata]
- ^ Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
- ^ Departmental archives of Vendée, oppført som Denis Auguste Affre, Dictionnaire des Vendéens ID 18, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ «1848». Hagiography Circle. Besøkt 6. april 2015.
- ^ a b «Denis-Auguste Affre (1840-1848)». Diocèse de Paris (fransk).
- ^ affre, lest 22. februar 2022
Litteratur
- Émile Blanchet: Monseigneur Affre et son temps. Bonne Presse, Paris 1948.
- Jean Collot: L'archevêque des barricades. Monseigneur Affre (1793–1848). Le Chevron d'or, Bordeaux 1948.
- Patrice F. Cruice: Vie de Denis-Auguste Affre. Archevêque de Paris. 1793–1848. Vrin, Paris 1849.
- Letzte Stunden des hochwürdigen Denis Auguste Affre, Erzbischofs von Paris, verwundet an der Barrikade St. Antoine, gestorben am 27. Juni 1848. Nach dem Bericht seiner beiden Capitular-Generalvikare; nebst einer Schilderung des Aufstandes der Arbeiter von Paris vom 23. bis 26. Juni 1848. Köhler-Verlag, Stuttgart 1848.
- Affre, Denis Auguste i Nordisk familjebok (1. utgave, 1876)
Forgjenger | Erkebiskop av Paris 1840–1848 | Etterfølger |