Peter Wessel Zapffe
Peter Wessel Zapffe | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 18. des. 1899[1][2]![]() Tromsø | ||
Død | 12. okt. 1990[2]![]() Asker | ||
Beskjeftigelse | Skribent, filosof, dikterjurist | ||
Far | Fritz Gottlieb Zapffe | ||
Nasjonalitet | Norge | ||
Språk | Norsk[3] | ||
Viktige verk | Den sidste messias, Om det tragiske, Vett og uvett, Lyksalig pinsefest | ||
Peter Wessel Zapffe på Commons |
Peter Wessel Zapffe (1899–1990) var en norsk forfatter, filosof, jurist og fjellklatrer.[4] Han var sønn av polfareren Fritz Gottlieb Zapffe og Gudrun Wessel. I 1923 tok Zapffe sin juridiske embedseksamen, og han praktiserte som jurist i fem år.
Filosofen
Zapffe var influert av blant annet Arthur Schopenhauer og Friedrich Nietzsche, men det var særlig biologen Jakob Johann von Uexkülls naturforståelse som la grunnlaget for Zapffes egen biologiske eller biosofiske metode. Gjennom essayet Den sidste Messias (1933) kommer biosofien til uttrykk, og den filosofiske avhandling Om det tragiske som kom ut i 1941, er på mange måter en redegjørelse for tankene i Den sidste Messias. Men den ekstreme pessimismen fra Den sidste Messias – tanken om identiteten mellom livsmål og undergang – blir noe moderert i avhandlingen – der sier Zapffe at storhet disponerer en for undergang.
Zapffes teori er at mennesket har overutviklede evner (forståelse og selvinnsikt) i forhold til de omstendighetene det lever under og derfor ikke passer inn i naturen. Mennesket streber etter en rettferdighet og mening som ikke kan oppnås, og derfor har menneskeheten behov som naturen ikke kan oppfylle.
Friluftsmannen og fjellklatreren
Faren, Fritz Gottlieb Zapffe, var turner og friluftsmann og tok ofte med seg familien på turer i fjell og mark, sommer og vinter. Da Peter Zapffe kom til Oslo for å studere juss, søkte han ofte ut i marka. På Kolsås lærte han seg fjellklatring og her ble han også kjent med Arne Næss. I 1923 tok han juridisk embetseksamen. Det vakte en del oppsikt at han leverte en av sine eksamensbesvarelser på vers, den bar tittelen 'Om Præjudicater'. En annen gang skal han i en eksamenspause ha klatret opp en av søylene ved inngangen til Universitetet i Oslo.
Etter å ha fullført juridisk embedseksamen reiste Zapffe tilbake til Tromsø, hvor han begynte som sakførerfullmektig. I denne perioden foretok han over 20 førstebestigninger og klatret en rekke andre ruter i fjell som var besteget tidligere, blant annet på Kvaløya, i Lyngsalpan, på Ytre Senja, i Ofoten og i Lofoten.
På denne tiden var Tromsø et sentrum for polaraktivitet. Under letingen etter Umberto Nobile i 1928 ble Peter Zapffe med ishavsskuten DS «Isbjørn» til Kings Bay på Svalbard. To år senere ble han med samme skuta som fotograf til Kvitøya, der Bratvaag-ekspedisjonen hadde funnet restene etter Salomon August Andrées mislykkede ballongferd.
Etter tre år i Tromsø innså Zapffe at juss ikke lå for ham og han forlot Tromsø for godt og dro tilbake til Oslo hvor han tok opp studier i litteratur. Dette resulterte ikke i eksamen i litteraturvitenskap, men i en doktorgrad i filosofi; Om det tragiske.
Han skrev en rekke humoristiske essays og fortellinger om sine eskapader i naturen (samlet i boken Barske Glæder), med tilhørende tegninger.
I Den Norske Turistforeningens årbok fra 1942 finner man to illustrasjoner samt diktet Lyngenfjeld og teksten Grundtræk av fjeldbestigningens historie i Troms fylke av Peter Zapffe[5].
Bibliografi
- Om det tragiske, avhandlingen for graden dr. philos. (Oslo 1941)
- Vett og uvett. Stubber fra Troms og Nordland, utgitt i samarbeid med Einar K. Aas (F. Bruns Bokhandel, Trondheim 1942)
- Den fortapte sønn, en dramatisk gjænfortelling (Oslo 1951)
- Indføring i litterær dramaturgi (1961)
- Den logiske sandkasse (Oslo 1966)
- Essays og epistler (1967)
- Barske Glæder (1969)
- Lyksalig pinsefest, roman (1972)
- Hos doktor Wangel, skuespill (1974) under pseudonymet Ib Henriksen
- Spøk og alvor: epistler og leilighetsvers (1977)
- Rikets hemmelighet (Oslo 1985)
- Hvordan jeg blev så flink (1986)
Online bøker
- Einar K. Aas og Peter Wessel Zapffe (1992). Vett og uvett.
- Peter Wessel Zapffe (1996). Om det tragiske. Pax. [626 sider. Hans dr.philos.-avhandling fra 1941]
- Peter Wessel Zapffe (1999). Hvordan jeg blev så flink, Essays, Rikets hemmelighet. En kortfattet Jesus-biografi. Pax.
Referanser
- ^ Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Internet Philosophy Ontology project, InPhO ID thinker/4162, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ http://data.bnf.fr/ark:/12148/cb123068029; Autorités BnF; besøksdato: 10. oktober 2015; BNF-ID: 123068029.
- ^ https://nbl.snl.no/Peter_Wessel_Zapffe
- ^ Den Norske turistforening (1942). Den Norske turistforenings årbok. Oslo: Norske turistforening.
Eksterne lenker
- (en) Peter Wessel Zapffe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
- (no) Peter Wessel Zapffe hos Sceneweb
- (en) Peter Wessel Zapffe på Discogs
- (no) Om Peter Wessel Zapffe av Øyvind Olsholt
- (no) Omtale av Zapffe av biologen Dag O. Hessen
- (no) Publikasjoner av Peter Wessel Zapffe i BIBSYS
- (no) Peter Wessel Zapffe i NRK Forfatter
- (no) Peter Wessel Zapffe på Fjordgaten
Wikiquote: Peter Wessel Zapffe – sitater
- v
- d
- r
- Hans Heiberg (1979)
- Philip Houm
- Hermod Skånland og Anne Ma Ødegaard (1980)
- Ikke utdelt (1981)
- Hans Børli (1982)
- Ikke utdelt (1983)
- Arvid Hanssen
- Lars Roar Langslet
- Alf Steinsøy og Anne-Lisa Amadou (1984)
- Johs. Andenæs
- Carsten Smith og Dag Sørli (1985)
- Åge Rønning
- Odd Kvaal Pedersen
- Radio Immigranten og Anders Bratholm (1986)
- Peter Wessel Zapffe
- Harald L. Tveterås
- Birgitte Grimstad og Lillebjørn Nilsen (1987)
- Barthélemy Niava (1988)
- Hå Gamle Prestegard
- Espevær Husmorlag og Thomas Thiis-Evensen (1989)
- Jahn Thon
- Egil Bakke
- Edvard Beyer
- Elisabeth Gording
- Bestemødrene foran Stortinget og Sidsel Mørck (1990)
- Stiftelsen Aur Prestegård (1991)
- Odd Abrahamsen
- Arquebus krigshistorisk museum
- Svein Ellingsen
- Erik Hillestad og Egil Hovland (1992)
- Jon Godal
- Sverre Ødegaard
- Arild Haaland
- Dagmar Loe og Anne-May Nilsen (1993)
- Carl Fredrik Thorsager og Helga Arntzen (1994)
- Harald Noreng og Hans P.S. Knudsen (1995)
- Kari Risvik
- Kari Vogt
- Christian Norberg-Schulz
- Rune Slagstad
- Cato Guhnfeldt
- Axel Jensen og Knut Wigert (1996)
- Nasa Borba (1997)
- Kristin Brudevoll
- Erik Dammann og Ørnulf Ranheimsæter (1998)
- Aldo Keel (1999)
- Tor Bomann-Larsen
- Hans Fredrik Dahl
- Geir Hestmark
- Geir Kjetsaa
- Torill Steinfeld
- Jan Otto Hauge
- Reidar Hirsti
- Ivan Kristoffersen
- Arve Solstad og Kadra (2000)
- Åsne Seierstad (2001)
- Ottar Brox og Åge Hovengen (2002)
- Willy A. Kirkeby (2003)
- Kristian Ottosen (2004)
- Trygve Refsdal og Hermund Slaattelid (2005)
- Tom Martinsen (2006)
- Janet Garton
- Ljubiša Rajić
- Ebba Haslund
- Sissel Benneche Osvold og Niels Chr. Geelmuyden (2007)
- Arnhild Lauveng (2008)
- Erik Fosse og Mads Gilbert
- Else Michelet (2009)
- Harald Eia
- Bjørn Vassnes og Dag O. Hessen (2010)
- Odd S. Lovoll (2011)
- Valerie Louhibi (2012)
- Nina Johnsrud (2012) Per Edgar Kokkvold (2013)
- Flemming Rose og Vebjørn Selbekk (2015)
- Loveleen Rihel Brenna og Walid al-Kubaisi (2016)
- (2017) Leo Ajkic
- Amina Bile
- Nancy Herz og Sofia Srour
- (2018) Simon Malkenes
- (2019) Levi Fragell
- (2020) Sara Johnsen og Pål Sletaune
- (2021) Utøya og Jørgen Watne Frydnes
- (2022) Lise Klaveness
- (2023) Ella Marie Hætta Isaksen
Portal: Litteratur